- Slyšíš mě? Dvakrát mrkni. - Není jí nic?
To nepomáhá.
- Je tu doktor? - Mám kurz první pomoci.
Od loňska neplatný.
Všechno si pořád pamatuju. Jakž takž.
Zavolejte sanitku.
Liv, jak ti je?
Měla jsem proslov?
Ne, omdlela jsi.
Který den v týdnu je?
Ježíš, Dougu. Nejsem Einstein.
- Vydrž. Přineste vodu. - Jo.
- Ježíšmarjá! - Co to má sakra bejt?
- To aby ses probrala. - Jsem při vědomí.
Je dehydratovaná.
- Tumáš, vypij to. - Bože.
To je víno.
To snad ne.
Ten zvuk odněkud znám.
Jsem v pohodě. Vážně. Vraťte se tam a bavte se dál.
Ty máry tu necháme.
- Ještě není po mně. - Pojedu s tebou.
Ne, vraťte se dovnitř a pařte.
- Zbláznila ses? - Musí to být svatba století!
Takhle skončit nemůže.
Letadlo mi právě odlétá. Do háje. Poletím dalším. Dej mi mobil.
V tomhle stavu nikam nepoletíš.
Jestli mám stihnout zahájení, musím dneska odletět.
Můžeš projednou brát své zdraví vážně? Garethe, dones jí neperlivou limonádu.
- Mami... - Konečně.
- Co jí je? - Nic.
Jsou u vás mdloby časté?
Tak trochu.
Co znamená „trochu“?
Že se mi to už stalo.
- Kolikrát? - Nevím, asi šestkrát.
Za život?
Ne, jen co jsem se vrátila do Austrálie.
Cože? Jsi tu sotva pár týdnů.
Bože, Olivie…
- Má epilepsii? - Ne, ježíšmarjá. Můžu jít?
- Životní funkce v normě. - Vidíte? Skvělý.
Řekl jsem „v normě“. Mohlo jít o panickou ataku.
Byla jste ve stresu? Nervózní?
Poslední měsíc kmitá jako šílená a snaží se dostat do New Yorku.
Jo, kvůli práci, mami.
Mám na dnešek letenku. Můžu odletět?
- Samozřejmě, že… - Přestaň.
Řekněte mi jako odborný lékař: Můžu odletět?
- Jistě. - To mi stačí.
Tak jo.
- Jdeme na to. Padáme. - Olivie…
- Letenku na dnes večer, prosím. - Okamžik.
Gazi, kde máme nosítka?
Počkáš aspoň vteřinku?
Musím k mámě pro kufr, a pak na letiště.
Jestli mi nikdo z vás nepomůže… Taxi!
Do prdele.
Nástupní adresa. V který nemocnici jsme?
Poslouchej se, co říkáš. Není ti dobře.
- Jsem v pohodě. - Nejsi.
- Omdlévat tak často není normální. - Vraťte se na svatbu, vážně.
Je to dobrý, přísahám.
- V tomhle stavu tě samotnou nenechám. - Nikam nejdeme.
O mě tu nejde, pamatuješ?
- Omdlela jsi na naší svatbě, Liv. - Jo, gratuluju!
Všichni jste měli pravdu. Rodinnej zmetek v akci. Skvělý.
- To jsme o tobě nikdy neřekli. - Prostě jděte, prosím!
Užijte si svatbu, užívejte si manželskej život.
- Laskavě... - Laskavě jdi do hajzlu! Odejděte!
Víš co, Liv? Máš pravdu, dneska nejde o tebe.
Hodně štěstí v nové práci.
Krásná slova na rozloučenou s bratrem, který se dneska žení.
- Je to tragédie. - Je to nuda.
Nemůžeme Dazovi říct, že to dopadlo takhle.
Nemůžeme fotit ani vkládat příspěvky.
- Daze by z toho jeblo. - Jo.
- Nabírám svaly. - To je na jednoho spousta bílkovin.
- Jo. - A to zkonzumuješ denně?
Fascinující.
Teď odejít nemůžete. Zmeškali byste... oslavu!
No tak, šup, hezky zpátky na svá místa.
Nikdo nesmí odejít.
Amy, je to svatba, nemůžeš brát rukojmí.
Všechny svatby jsou věznění rukojmí.
Musíme kvůli Liv rozproudit zábavu. Zapojte se.
Evie, požádej, aby přinesli dezert a alkohol.
- Je mi 12. - Tak ho nepij.
- Můžu pomoct? - Ano, Archi, běž bavit lidi.
- Jak? - Jsi rozkošný. Využij to.
Pustíte „Macarenu“?
Jo.
Tak jo, chceme se trochu zasmát?
Už je to tady.
Kéž bych ještě chlastal.
- Dougu! Děti! - Je to děs.
Zlom vaz.
Bože, tohle je… Toč to. Natoč mu to.
Jo!
Díky. Je mi líto, že máme zkaženou svatbu.
Není zkažená.
Ne, jen malá náhodná nevěra,
sestra v bezvědomí a výjezd do nemocnice.
Vítej v rodině Healyových.
Ještě to zachráníme.
Fakt netuším, jak.
Díky bohu, že jste se vrátili.
Nelžete nám. Jaké to tu bylo?
Jo...
Zoufalá depka.
Bezva, Isaacu.
- Tak jo. - Jak je na tom Liv?
Zjevně měla těch výpadků víc,
ale doktor jí dovolil cestovat. Letí do New Yorku.
- Panebože. - Moment.
Díky vám všem za trpělivost.
S Dalbertem jsme chtěli…
My jsme se vzali! Jde se pařit!
- Co to děláš? - Užijeme si to!
Jo!
Mám místo v první třídě, odlet za hodinu.
- Za kolik? - Za 27 000 dolarů.
To myslíte vážně? Jsem snad královna ze Sáby?
Chcete po mě zázrak.
Nějaký mi vyčarujte, ale pokud možno v turistický třídě.
Okamžik, prosím.
- Co mi trochu pomoct? - Já tě na letiště neodvezu.
Páni.
Díky, že pomáháš dceři v tísni.
Olivie, v životě jsou důležitější věci než práce.
Říká ta, co jen hnila na gauči, když přišla o místo recepční.
- Alespoň mě práce nezabila. - Mami, ty to nechápeš.
Celých 15 let usiluju právě o tohle.
Slečno Healyová? Mám let s dvouhodinovým mezipřistáním v Honolulu.
Skvělé.
Pak tříhodinová zastávka v Denveru.
A krátký let do Atlanty. Turistickou třídou.
Kdy se dostanu do New Yorku?
- V úterý. - Ne.
Za 24 hodin musím být v New Yorku.
Moment.
Víš, já mám strach, že ty výpadky znamenají něco vážnějšího.
V New Yorku neomdlívám. Děje se to jen tady.
Takže ty prostě utíkáš před svými problémy?
Jo. Přesně to dělám.
Fajn. Vzdávám to.
Dobře.
Dělej si, co chceš.
Jen nečekej, že ti ustelu pokaždé,
když se nás rozhodneš poctít svou přítomností.
Fajn.
Je to jako s tvým otcem.
Ten na sebe taky kašlal. A jak to s ním dopadlo?
Do prdele! Mami!
To, co se stalo tátovi, byla moje vina, ne jeho.
- Cože? - Já ho tenkrát donutila plavat.
Říkal, že mu není dobře, ale já ho donutila plavat.
Řekl, že chce jít domů,
že je unavenej,
a já... jsem plavala dál od břehu a on plaval za mnou.
To kvůli mně.
Děkuji za trpělivost.
Podařil se mi menší zázrak.
Našel jsem místo v letadle, které doletí včas,
ale odbavení končí za 45 minut. Stihnete to?
Slečno Healyová?
Mám to místo rezervovat?
Nechtěli tancovat kongu. Parchanti.
Svatba se ale pořádně rozjela. Zrovna tak, jak bys to chtěla ty. Mise splněna.
Děkuju. A díky za odvoz.
Jsi v pohodě?
Je mi fajn. Máma si myslí, že podvědomě chci umřít!
Má o tebe strach, víš? Já taky.
Neboj.
Na konzulátu, na Archieho narozkách, dneska…
Hele, mám tě ráda, ale na tohle nemám čas.
Tak jo. Soustřeďme se na příštích 24 hodin.
Doletíš tam, televizní producenti z tebe padnou na zadek
a budeš hvězda.
Jsem na tebe fakt hrdá.
V té porotě přímo zazáříš.
Že jo?
Nezapomeň na mě. Až se uvidíme příště, bude s tebou chtít kamarádit každý.
Ne.
Ty ale vypadáš.
Bylo fajn, že jsi tu byla.
- Fakt? - Teda většinou.
- Jo. - Chyběla jsi mi.
Tady se neparkuje.
- Musíte odjet. - Ano. Děkujeme.
- Tady se neparkuje. - Díky.
Děkujeme. Panebože.
- Mám tě ráda. - A já tebe.
Hodně štěstí.
Pohyb, pohyb.
Píše se tu dvě minuty. Dal jste nám 30 vteřin.
Pokračujte.
To to trvalo.
Je vám dobře?
Ne.
Máte strach z létání?
- Jen... - Jo.
Vezměte si tohle.
Je to hematit. Uzemní vás.
Aha.
Díky.
Kam si ho mám dát?
Nikam si ho nestrkejte, jen ho držte.
- Díky, jste laskavá. - To nic.
Dámy a pánové, hovoří k vám kapitán.
Všichni cestující jsou na palubě, odletíme načas.
- Posádko, připravte se. - Počkat. Jsme v letadle.
- Jo. - Nechceme uzemnit.
Chceme zůstat ve vzduchu.
Do prdele. Panebože.
Pane Ježíši.
- Dejte mi ten šutr. - Ne.
Dejte mi ho.
- Tumáte. - Co to je?
Xanax, brouku.
Jo.
Nemůžu uvěřit, že tohle je naše svatba.
Moc se mi líbilo to, co jsi předtím udělal.
Takového tě neznám.
Jen jsem si říkal, co by udělala Liv.
To si radši nezvykej.
- Neměl by ses na ni tak zlobit. - Proč?
Je to tvoje ségra.
Jako někdo, komu rodina palčivě chybí,
ti radím, aby sis jí vážil.
Přesně takhle by to udělala Liv.
Někdy sice bývá nesnesitelná, ale je s ní velká sranda.
Miluju tě.
A já tebe.
Jo!
MIMO KANCELÁŘ
Dámy a pánové,
za 20 minut začneme klesat k New Yorku.
Momentálně tam panuje teplota minus dva stupně a sněží.
Díky bohu.
Hej.
Říkal jsem ti, že potřebuju tu prezentační schůzku.
- Ty jo. - Dávejte bacha.
Jděte do háje.
Jsem doma.
- Ahoj. - Holka, jdeš na poslední chvíli.
Změnil se mi let. Jsem připravená.
- Kolik času máme na make-up? - Leskne se.
Vypadá jako solární panel v poledne.
- Hodně se mastím. - Řekni to maskérce a dej jí rozpis.
Už jde za tebou. Zasyp ji pudrem.
Vypadá jako Mořský svět.
Vypadá mokře.
Panebože.
Vážení, tohle je Olivia Healyová.
Warren, vedoucí obsahu Vína a stolování,
Belinda, šéfredaktorka Gastronomického čtvrtletníku,
a Romina, obsahová ředitelka Kuchařky. Pak to proberem.
Vaším pořadem jsem posedlá, váš časopis odebírám
a za vaše knihy jsem utratila majlant.
Bože.
Potkala jsem všechny svý vzory a nepodělala se.
- Jsou to i mé vzory, nezvorej to. - Dobře.
- Co je to? -Tvůj týdenní rozvrh.
Po zahájení tě odvezu do hotelu. Zítra máš natáčení upoutávky.
Pak rozhovory pro média, začátek v šest.
- Já si ji převezmu, Val. - Tak jo.
- Zvládneš to. - Jo.
Běžte.
- Jdeme. - Tak jo.
- Kam jdeme? - Doprava.
- Vypadáš úžasně. - Já vím.
- Dobře, vypadá… - Úžasně.
Přijatelně.
- Jasně. - Něco je tu cítit.
Díky.
Olivie, koukej to nezvorat. Tohle je nejvyšší liga.
Paráda. Taky tě ráda vidím, Tyrelle.
Drž zobák, Tyrelle.
- Co pásmová nemoc? - Nemáš tušení.
Tohle je bomba. Jak se cítíš?
Těším se.
Jsem nervózní. Možná budu zvracet.
Jdeme na plac.
- Ty jsou pro mě? - Ano.
- To je krása. - Rychle je hoď na sebe.
Páni.
Dobrý večer. Já jsem Valerie Jonesová.
Vítejte na zahájení
očekávané televizní kulinářské události, která se zapíše do historie,
Královského banketu.
Na jak dlouho to má?
- Valerie má deset minut. - Aha.
- Pak jdeme my. - Jasně.
- V jakém časovém pásmu ti jede mozek? - V sydneyským.
Je to srandovní... Moje hodinky!
...nejsou provinční rádobykuchaři.
Jsi v pohodě?
- Jsou to profesionálové. - Omluvte mě.
- Liv, kam jdeš? - Dej mi chvilku.
...vařili pro krále a královny, sultány a šejky.
S ní se určitě nudit nebudeme.
Do prdele.
Panebože.
Do prdele.
Haló?
Panebože. Já...
Já… Asi se zblázním. Nemůžu dýchat.
Olivie?
Promiňte, paní doktorko. Nevěděla jsem, komu zavolat.
Mám pocit, že se topím, ale nejsem ve vodě.
Podle vás jsem byla v pořádku. Co to se mnou je?
Fyzicky jste v pořádku,
ale zdá se, že máte panický záchvat.
Ztratila jsem tátovy hodinky a za chvíli jdu před kameru.
Budou tam důležitý lidi a já vypadám jako onuce.
Jsem totální zmetek!
Který zmetek by si dokázal tak rapidně zlepšit zdravotní stav?
Liv, vy to zvládnete.
Opravdu?
Opravdu.
Jste k nezastavení, až je to otravné.
Ale myslím, že by vám prospěl psycholog.
Ani náhodou.
To není žádná hanba. Já chodím na terapii desítky let.
Já teď nemám čas na desítky let terapie.
Dobře. Řeknu vám, co mi pomáhá.
Zavřete oči.
Vnímejte, jak se chodidla dotýkají podlahy.
To je ono. Stojíte nohama pevně na zemi. Zhluboka se nadechněte
a počítejte do deseti.
Pomalu.
Tohle mi pomáhá překonat danou chvíli.
Ale nezapomeňte, Liv, stejně si to musíte odmakat.
New York vám pomáhá utíkat před problémy,
ale možná je jen na chvíli odsouvá.
...naši tři skvělí porotci.
Náš první porotce je světově proslulý šéfkuchař,
legenda newyorské michelinské restaurace se třemi hvězdičkami,
Tyrell James.
Jo.
Supermodelka, globální kulinářská senzace a hvězda sociálních sítí
Gianna De Luca.
Jo, v pohodě.
A nakonec
- přispěvatelka časopisu Banket... - Čtyři. Pět.
- ...kulinární a lifestylová novinářka... - Šest.
- ...až z daleké Austrálie. - Sedm.
- Osm. - ...Olivia Healyová.
Devět.
Deset.
MILUJU DAZE MILUJU GAZE
Viděls to? Není zraněná?
Je vám něco, paní?
Včera jsi byla fantastická.
Jsou všichni Australani přirozeně vtipní?
Ne, jen já.
Na to, že začínáme tak brzo, vypadáš čiperně.
- Vážně? - Ve srovnání s ostatníma.
No, moc jsem nepila,
šel jsem brzo spát a ráno jsem dala pět kiláků na pásu.
A teď jím müsli. Je trochu hustý.
Dobře, slečno Zdravímposedlá.
Že jo?
- Hotovo. - Díky.
Jak se cítíš?
Jsem fakt nervózní. Díky.
Zkus tohle.
Je to na úzkost, uklidní tě to.
Natři si to na zápěstí.
GAZ HEALY PŘEJETÍM PŘIJMĚTE HOVOR
Liv na plac.
Už jdu.
Liv na plac.
Skvělý. Děkuju.
- Pohyb, lidi. - Všichni klid.
Do oběda točíme šest promovideí.
Pak nás čekají rozhovory.
Můžeme?
- Bože, Gazi. - Vypni si ho.
Liv, máma měla nehodu. Zvedni to, do prdele.
- Velký den, co? - Jo.
Před kamerou vypadáš přirozeně.
- Fakt? - Jo.
Skvělý.
Jak se cítíš?
Je mi fakt dobře.
Překlad titulků: Marta Bartošková