Anzo!
Anzo.
Harp!
Les ulleres.
Erin.
Per fi. No has rebut el meu missatge?
Sí. Tots ells.
I les trucades perdudes.
He de saber si va enviar la foto.
Doncs se'ns ha girat feina, saps?
Han trobat un cos al bosc.
Prop d'Espinalbas.
Merda.
Això no pinta bé.
Ni identitat ni proves.
No crec que la científica trobi res, però no pinta gens bé.
Només necessito saber que ningú danyarà la meva família.
Espera't. Un segon.
- Encara hi ets? - Sí.
I doncs? La va enviar?
Sembla que Agustín va enviar la teva foto.
Saps a qui?
A un dels seus contactes, la Valeria.
Valeria? Entesos, saps qui és? Creus que em buscaran?
És l'assistent personal d'Agustín. Era una foto robada.
És gairebé impossible que algú et trobi amb aquella foto.
Amb "gairebé" no n'hi ha prou, la meva família està en perill.
Deixa que m'ocupi del cos, entesos?
Has de passar desapercebuda,
així que queda't tranquil·la a casa i no et preocupis, sisplau.
- Erin! - Sí, d'acord.
Harp. Vinga, hem de marxar.
No.
No t'ho he preguntat.
Jugo amb els amics.
Pots sortir, sisplau?
Va. Surt, sisplau.
Harp!
Hola, Penelope.
Erin, la meva veïna preferida.
Em faries el favor de vigilar la Harper?
Sap tornar a casa, però he de marxar,
he d'anar a l'escola a substituir un professor.
Et sembla bé?
Esclar que sí. Pot dinar amb nosaltres.
No caldrà. No.
Cap problema. Li anirà bé per un cop menjar alguna cosa feta a casa.
Gràcies.
Només faltaria.
Harp!
La Penelope et vigilarà. Torno de seguida. Passa-ho bé!
Estrada.
- Hola? - Erin Carter.
Soc el Daniel Lang.
El Daniel Lang?
Ens vam conèixer fa poc.
El meu fill Dylan és l'artista que va fer aquell examen de prova.
Ah, sí, ho sento. El Dylan està bé?
Sí. Vull parlar d'una cosa amb tu.
En lloc de fer-ho per telèfon,
tu i el teu marit voldríeu sopar amb mi avui?
- Res de l'altre món... - Sí.
...per aquí prop.
I tant. Em sembla bona idea. Envia'm la informació.
D'acord, genial.
Fins després.
Ets la Valeria Estrada?
No.
Espera!
Fora!
- Tranquil·la. - Fot el camp.
Calma't. Entesos?
T'han enviat una foto meva. Elimina-la.
- Per què? - Perquè és un malentès.
- Abaixa el ganivet. - Ni de conya.
Que abaixis el ganivet.
No.
Què collons?
Ha estat impressionant.
Qui ets?
Entesos.
El teu cap Agustín te la va enviar pensant-se que soc algú altre.
Sí? Qui creu que ets?
Escolta'm, necessito saber si algú més té la foto
i l'has d'eliminar.
No tinc temps.
- Busca'n. - Au va...
He de marxar. I tu has de sortir d'aquí.
Dona'm la bossa!
Si vols recuperar la bossa, elimina la foto.
- No saps on cony et fiques. - No, justament.
Escolta... anit van atropellar Agustín i és mort.
Té relació amb gent dolenta.
Aquest matí tenia la teva foto al mòbil
perquè ell volia saber qui ets.
No ho sabia, lamento la seva mort.
Com saps que me l'havia enviat?
- És una molt bona pregunta. - I tant.
- Has vingut amb algú? - No.
Hòstia.
Marxem!
Merda.
- Merda. - Valeria!
No!
Són els meus putos diners!
No!
Collons.
No, què fas? No.
Marxem!
Corre!
No t'aturis, corre!
No paris!
No.
Merda.
Accelera!
Qui són?
Treballen per al cap d'Agustín. Brètols del crim organitzat.
Tot anava bé fins que ha mort.
Aquest matí han vingut a la feina
per revisar arxius, comprovar els...
No sé com es diu. Això del banc.
Els comptes?
Sí. Falten diners i creuen que he estat jo.
I tenen raó.
Sí. Però això no ho sabien.
He estat llesta. Cada vegada que en blanquejava en treia una mica.
Si no hagués mort, no ho haurien sabut.
Has robat diners a una banda que blanqueja capital
i trobes que has estat llesta?
No ho entens. Volia una vida millor.
Quant?
Dotze.
12.032 euros. I els has perdut tots.
Aquell home t'escanyava. Intentava ajudar-te.
Si no haguessis vingut,
hauria marxat abans que arribessin, o em dones els diners demà
o enviaré la teva foto a tots els contactes d'Agustín. Adeu.
No, Va...
Valeria!
Tens temps fins demà.
Merda.
LONDRES, ANGLATERRA
Emily. Vinc a buscar-te, Emily.
Ja et tinc!
Ets meva...
Has acabat de netejar?
No. Ho sento.
Vine, tresor.
- Sí? - Mira les notícies.
La Margot Müller és morta. A Barcelona.
Espera, què?
MARGOT MÜLLER MORTA BARCELONA
Déu meu...
- Què fas? Surt d'aquí. - Un segon. Sisplau.
- Deixa l'ordinador. - Sisplau, deixa'm...
Truco a la policia.
No cal que l'hi agraeixis. Li paguen per això.
Soc la Harper.
Col·lega, vols que la seva mare et mati?
- Només és una broma. - Ja.
Vaig a buscar el bany.
Sé que estàs ocupat, però havies de ser a casa.
M'havies d'ajudar a organitzar el torneig de tenis.
No em queixo, vull saber quan tornaràs. No t'ho puc preguntar?
Sí, ja ho sé. Ja ho sé...
Sí.
Què?
- Ho sento. - Espera.
Vine aquí.
Tens el cabell enredat.
Te l'has de pentinar després de nedar.
Seu.
L'Antonio era bufó de petit.
Com tots els nens.
Després es converteixen en els seus pares.
Ho sento.
No és culpa teva.
No.
Ho sento.
Per copejar-lo?
La teva mare va dir que es burlava de la teva vista.
Com és?
Veig així.
Només veig la perifèria.
És genètic.
De la mare o del pare?
Del pare, diria.
Qui era el teu pare biològic?
No ho sé.
A la mare no li agrada parlar d'aquestes coses.
Bé, no et vull crear problemes,
però quan algú no contesta les teves preguntes,
és un bon motiu per continuar fent-les.
- Hola. - Hola.
Mira quin canvi de look.
Ja ho veig.
La Penelope m'ha pentinat.
És... genial.
- Sabia que no t'agradaria. - No.
Almenys ha passat temps amb mi.
Harp!
Ho has vist?
La Penelope m'està fotent. És tota una provocació.
Au va.
Potser, encara que et sorprengui,
només ha volgut passar una bona estona amb la Harper.
Segur que sí.
Ha acceptat cuidar-la a última hora.
- Per què aquesta merda...? - Deixa-m'ho.
Gràcies.
M'agrada el seu pentinat. No la volia deixar a la piscina.
No tenia elecció.
Ja ho sé. I la Harper també ho sap.
Sisplau, gira't.
Fa una setmana vaig entrar en un súper
i des de llavors només vull recuperar...
la meva vida d'abans.
Trigaràs un temps.
Erin, hauríem de marxar.
SALDO DISPONIBLE
Erin!
Merda.
És ell.
- Hola. - Hola.
- Com estàs? - M'alegra veure-us.
- Daniel. - Jordi.
T'aviso que fa temps que no faig cap batut.
La Penelope té una màquina per fer-ne.
I una altra per fer gelats.
Vaja, la Penelope és molt especial.
El seu marit no pensa el mateix.
Vaig sentir com discutien per telèfon.
Harper Carter, t'estàs convertint en tota una tafanera.
A veure...
Tens fotos de quan eren petits?
Els meus fills?
- I tant. Les vols veure? - Sí.
Molt bé...
Som-hi.
Deu haver saltat un fusible.
- Saps on és la capsa? - Diria que és allà.
D'acord... Intentaré arreglar-ho sense cremar la casa.
És aquí...
Ostres...
Què passa, Harper?
Tres escoles han fotut fora el Dylan.
Bé, tres escoles l'han expulsat
i cada vegada que l'inscric a una
he de donar garanties
juntament amb una donació amistosa.
En fi, el que vull dir és que el vull treure del sistema
i escolaritzar-lo a casa.
Ja ho veig.
Vols que sigui la seva tutora?
Sí.
A temps complet.
Llavors l'Erin hauria de deixar la feina a l'escola?
Sí, però li pagaria el que cobren els professors de St. Joseph.
Són molts diners.
Per a mi no és un cost, sinó una inversió.
I si necessités un avançament?
Seria possible?
No tenim problemes de diners.
I tant.
Et puc fer un pagament en firmar.
Ja.
Crec que és una idea nefasta.
D'acord.
El Dylan et vol provocar una reacció.
Si el treus de l'escola, haurà guanyat.
Vas dir que necessitava un tutor.
Sí, després de l'escola.
M'ha costat molt instal·lar-me a St. Joseph
i no ho posaré en risc per algú
que potser canvia d'idea aviat.
No soc tan voluble.
No, però has demanat tota la carta només per escollir tranquil·lament.
Ho sento.
Em sap greu, he de... És l'Olivia, he de contestar.
D'acord.
Tot va bé?
Potser no hauria d'haver trucat... L'hauries d'haver sentit cridar.
No, ho has fet bé. De debò.
Gràcies.
Ha tingut una setmana dura, però ara dorm i crec que està bé.
Entesos.
Erin, la teva filla va veure com mataves algú al supermercat.
Hauria de parlar amb un professional.
Gràcies.
Gràcies per trucar-nos. Vaig a veure com està.
- Sí. - Adeu.
D'acord.
Adeu.
Què passa?
Res.
Entesos.
La Harper estava convençuda que tenies una pistola.
Va voler que pugés a veure-la.
Sí.
Sí, està...
està molt perduda ara mateix.
Sí.
Ho està.
I tu...
En fi, tu també estàs molt perduda ara mateix.
Busca l'ajuda que necessita, Erin.
Ho faré.
Gràcies.
Bona nit.
D'acord.
La portarem a un professional.
Demà?
Demà no, però la setmana vinent?
Ja.
VALERIA MISSATGE
PORTA'M ELS DINERS AVUI O ENVIARÉ LA TEVA FOTO.
I aquest?
Sí.
No. Té valor sentimental. No.
És un regal de la meva mare. No.
D'acord.
Ho sento.
A la merda.
I doncs?
Tinc els teus diners.
Bé, quan ens veiem?
A les quatre.
M'allotjo en un motel.
Envia'm la ubicació.
Ara te l'envio. No facis tard.
D'acord.
Està molt bé.
Els homes del supermercat també tenien màscares, oi?
No són ells.
Potser creus que no,
però de vegades quan ens passa una cosa dolenta
el cervell té maneres curioses de processar-ho.
I pot fer por.
No tinc por.
Ja no.
Em sap greu per ells.
Per què?
Perquè són morts.
I per què ho creus, això?
Harper, això ho has vist?
Què passa?
Et presento la Lucía. Treballa a l'hospital i...
Ja ho sé. Vull saber què passa.
- Un plaer. - Sisplau.
Què passa?
Bé...
El Jordi volia que parlés amb ella.
No vam decidir això.
I tant que sí, no ens vam posar d'acord amb el quan.
Aquest matí no hi eres ni contestaves el telèfon.
- He fet un passeig amb cotxe. - Sí?
No pensava que ho faries a la meva esquena.
- No és cert. - Sí.
He pres una decisió com a pare.
No hauríeu de parlar d'això davant de la Harper.
Jordi.
Harper?
Ei.
Deixa'm.
M'has arrencat els dibuixos.
- Et pertorbaven. - No, et pertorbaven a tu.
Per què no tens fotos de quan era bebè?
Què? En tinc.
Sí, de quan tenia cinc o sis anys.
La Penelope en té de l'Antonio i l'Olivia dels seus fills.
Per què no en tens cap meva?
D'acord, escolta. Ets el que més estimo, però...
No he estat bona mare.
Quan eres petita, et vaig deixar amb algú.
No me'n sortia i...
No n'estic orgullosa.
M'has convertit en un monstre.
No ho ets, dilluns veuràs l'oculista.
Si les coses van bé...
No té res a veure amb la vista.
Has matat algú.
Tu ets el problema. No jo.
Ei.
Si sabessis quant m'ha costat mantenir la família unida...
No ho sé.
Gràcies a tu, no tinc amics.
D'acord... Què vols que faci?
Faré el que sigui. Digue-m'ho.
Els pares participaran al torneig de tenis,
però tu estaràs massa ocupada i tornaràs a marxar corrents.
Tenis?
Sí.
Em vas dir que m'ocupés a casa.
Sí.
Coneixes una tal Margot Müller?
No. Per què?
Han identificat el cos del bosc.
Has de ser sincera amb mi.
Ho soc.
Escolteu, tinc notícies.
Són dos sets curts i un joc decisiu per al guanyador,
i endevina contra qui comencem.
Sí.
Bon partit.
Sí, bona sort.
- Endavant! - Sort, mama!
Vinga, Bruno!
Fora!
- Tu... - Aquesta era meva. Ho era...
Fora.
Concentra't.
Fora.
JOCS SETS
És bona. Primer set per a la Penelope i el Bruno.
No em penedeixo que la Lucía hagi parlat amb la nena.
La Harper té raó.
El problema soc jo.
Saps per què volia que juguessis a tenis avui?
Perquè sap que odio aquestes coses.
No. Perquè creu que ets increïble.
Vol que tothom vegi la mare afectuosa i meravellosa que estima.
Gràcies.
I som un equip.
Oi?
Fins a la mort.
Meva!
Què fas? Ets una inútil.
Sí!
Teva!
Joc decisiu.
Meva!
La meva dona, senyores i senyors.
Punt de partit.
És l'últim punt.
- Au va! - Sí.
Enhorabona.
No vull la teva caritat.
Mala sort. Bon partit.
Vaja, ha estat... Enhorabona.
Els has regalat el partit.
Ella el necessitava. A més, la gent adora els perdedors.
Ei!
Vol xampany, senyor?
- Gràcies per no escridassar ningú. - De res.
Podrem gaudir de la resta de partits tranquil·lament.
No us ho he dit, tinc classe de ioga al White Lilly.
Segur que la pots anul·lar.
Ja, però potser m'anirà bé.
Per relaxar-me i trobar una mica de pau.
Ho necessito.
D'acord.
Entesos.
Tornaré aviat, digueu-me si necessiteu res.
No cal.
- Entesos. - D'acord.
On cony ets?
M'he endarrerit, però ja vinc. Hi ha molt trànsit.
Un diumenge? Saps què crec? Que no vindràs.
Hauria d'enviar la foto.
Fes el favor de calmar-te.
T'he dit que ja vinc. No facis cap bajanada.
Merda.
Hola, soc jo. Deixa un missatge.
Com van els deures?
Encara estic fent l'arbre familiar.
Sí?
És difícil perquè tinc la teva família, però ningú al costat de la mare.
La seva mare va morir quan era petita.
Saps?
Has posat una tia.
Per part de mare.
No era tia meva, la meva mare li deia així.
Vaig viure un temps amb ella quan jo era petita.
ANTECEDENTS: SENSE INFORMACIÓ
Sí.
Hola.
Vinga.
No cal que els comptis.
N'hi ha 3.000.
- No havíem dit això. - No en tinc més. El telèfon.
- M'has perdut els diners. - No eren teus.
Te'ls dono per eliminar la foto i estar tranquil·la.
Dona'm el telèfon.
No has fet còpies?
- No. - Cap?
No.
Si et serveix de res, sé com et sents.
Sola contra tothom.
Sense saber en qui confiar.
No saps res de mi.
La gent en problemes acut a família o amics.
Tu ets en una habitació d'hotel que put a...
- Potser hi ha un gat mort sota el llit. - No, ho he mirat.
Si algun dia necessites parlar amb algú,
soc aquí.
Per què collons ets tan simpàtica?
Què has fet?
Valeria, què has fet? Què?
Com que feies tard i no sabia si tindries els diners...
els he dit que venies.
- Qui? - La gent per qui treballava Agustín.
Si valies alguna cosa per a ell, potser per a ells també.
- Has enviat la foto d'on visc? - No.
- Valeria! - Et juro que no.
Merda.
Els has robat diners. No només em busquen a mi.
Has portat una pistola? Em volies matar?
Era per amenaçar-te com a últim recurs.
No tinc bales. I ara ajup-te i no facis soroll.
D'acord.
Segueix-me.
Espera, els diners.
Què fas?
Hòstia.
Merda.
- Valeria, vinga! - Els tinc!
Som-hi!
Subtítols: Tulio Labadie