Anzo!
Anzo.
Harp!
Briller.
Erin.
Endelig. Fikk du ikke meldingen?
Jo, alle sammen.
- De tapte anropene også. - Jeg må vite om bildet ble sendt.
Det ble litt travelt.
Det er funnet et lik i skogen. I nærheten av Espinelves.
Faen.
Det er ikke bra.
De vet ikke hvem det er, men nei, det er ikke bra.
- Jeg må bare vite at ingen er etter meg. - Vent litt.
Et øyeblikk.
- Er du der? - Ja, jeg er her.
Ble det sendt?
Agustín sendte bildet av deg.
Til hvem da?
En kontakt oppført som Valeria.
Valeria? Vet du hvem det er? Kommer de etter meg?
Hun er Agustíns personlige assistent. Det var et raskt bilde.
Sjansen for at noen sporer deg opp fra det er nesten null.
Nesten holder ikke familien min trygg.
La meg bekymre meg for liket.
Du bør ikke tiltrekke deg mer oppmerksomhet,
så bli hjemme, vær rolig og ikke bekymre deg.
- Erin! - Ok.
Harp. Kom igjen, vi må gå.
Nei.
- ...Jeg spurte ikke. - Jeg leker med vennene mine.
Kan du komme opp?
Kom deg opp.
Harp!
Penelope, hei.
Erin, min yndlingsnabo.
Kan du gjøre meg en tjeneste og holde øye med Harper?
Hun kan veien hjem, men jeg må dra.
Det er krise på skolen. Jeg må være gymvikar.
Går det bra?
Selvsagt. Hun kan spise lunsj hos oss.
Det er ikke nødvendig. Nei.
Det blir bra for henne å få et hjemmelaget måltid for en gangs skyld.
Takk.
Bare hyggelig.
Harp!
Penelope skal passe på deg. Jeg kommer snart. Ha det gøy!
Hvem etterlater datteren alene ved et basseng?
Estrada.
- Hallo? - Erin Carter.
- Det er Daniel Lang. - Daniel Lang?
Vi møttes her om dagen.
Min sønn Dylan tok en kunstnerisk tilnærming til eksamenene sine.
Er alt i orden med Dylan?
Ja. Det er noe annet jeg ville diskutere.
I stedet for å ta det over telefonen, kan du og mannen din møtes til middag?
- Ikke noe fancy... - Ja.
...et lokalt sted.
Det høres fint ut. Send meg detaljene.
Ok. Flott.
Ok. Ha det.
- Er du Valeria Estrada? - Nei.
- Vent! - Kom deg ut!
- Rolig. - Kom deg ut.
Rolig. Noen sendte deg et bilde av meg. Du må slette det.
- Fordi? - Det er en misforståelse.
- Legg ned kniven. - Ikke faen.
- Legg ned kniven. - Nei.
Hva faen!
Det var ganske kult. Hvem er du?
Ok.
Agustín sendte deg bildet fordi han tror jeg er en annen.
Hvem tror han at du er?
Poenget er at jeg må vite om noen andre har bildet,
og du må slette det.
Jeg har ikke tid.
- Ta deg tid. - Kom igjen.
Jeg må dra. Og du må vekk herfra.
Gi meg bagen min!
Om du vil ha den, slett bildet.
- Du vet ikke hva du gjør. - Nei, det er poenget.
Agustín ble påkjørt og drept i går. Han rotet seg borti fæle folk.
Jeg våknet til et bilde av deg fordi han ville vite hvem du var.
- Jeg er lei for deg. - Hvordan visste du at han sendte bildet?
- Det er et godt spørsmål. - Ja.
- Tok du med deg noen? - Nei.
Faen.
Hvor er den?
Løp!
Faen.
- Faen. - Valeria!
Faen. Det var pengene mine.
Nei!
Faen.
Hva gjør du? Nei.
Kom igjen!
Løp.
Fortsett! Kom igjen.
Løp!
Nei.
Faen.
Kjør.
Hvem er de?
De jobber for sjefen til Agustín. Organisert kriminalitet.
Det var greit til han døde.
I morges kom de på jobb, hentet filer, sjekket...
- Comptes, om du skjønner. - Regnskapet?
Det mangler penger, og de tror det er meg.
Men det er deg.
Ja. Men det visste ikke de.
Jeg var smart. Jeg tok bare litt hver gang Augustín hvitvasket.
Ingen hadde visst noe om han ikke døde.
Kriminelle hvitvasket penger gjennom advokatfirmaet,
og du stjal fra dem. Var det smart?
Du forstår ikke. Jeg ville bare ha et bedre liv.
Hvor mye?
Tolv tusen og 32 euro. Du mistet alt.
Den mannen kvelte deg. Jeg prøvde å hjelpe.
Om du ikke hadde kommet,
hadde jeg vært borte da de kom, så få tak i pengene mine,
ellers sender jeg bildet ditt til alle i Agustíns adressebok. Ha det.
Nei, Va...
Valeria!
Du har til i morgen.
Faen.
- Betjent Martín? - Ja.
Pérez fra GEI.
- Takk for tipset. - Hvordan går det?
Det går bra. Hør her.
Informasjonen din ga oss ledetråder om gjengene.
Navn, manifester, tidsplaner. Jeg vet ikke om det interesserer deg.
Jo. Selvsagt er jeg interessert.
Det er mye jobb. Du er en god politimann, som faren din.
Ja.
Sonia, vent.
- Har de identifisert henne? - Ja.
- Mediene er informert. - Hvem er hun?
Margot Müller.
Britisk politi leter etter henne. Væpnet ran, overfall, tyveri.
Faen.
Det er gode nyheter. Hun er i det minste ikke en vanlig person.
Jeg skal finne deg, Emily.
Fant deg.
Har du vasket ferdig?
Nei. Beklager.
Kom, vennen.
- Hallo. - Sjekk nyhetene.
Margot Müller er død. Barcelona.
Vent, hva?
Lik identifisert som Margot Müller.
Herregud.
- Hva gjør du? - Gi meg et øyeblikk. Vær så snill.
- Gi meg maskinen min. - Gi meg...
Jeg ringer politiet.
- Pizza til alle! - Takk.
Ikke takk hjelpen. De får betalt uansett.
Jeg heter Harper.
Du vil vel ikke at moren hennes skal drepe deg?
- Det var bare en spøk. - Ja.
Jeg skal finne badet.
Jeg vet du er opptatt, men du skulle komme i dag.
Vi skulle forberede oss til tennisturneringen.
Jeg sutrer ikke, jeg spør når du kommer hjem.
Jeg vet det...
Ja.
Hva?
- Beklager. - Vent.
Kom hit.
Du har floker i håret. Du må børste det etter å ha svømt.
Sett deg.
Antonio var så søt som liten.
Gutter er alltid det. Så vokser de opp og blir som fedrene.
Unnskyld.
Det er ikke din feil.
Nei. Unnskyld.
For at du slo ham?
Moren din sa han gjorde narr av øynene dine. Hvordan er det?
Det er sånn. Jeg ser bare utsiden.
Det er genetisk.
- Fra moren eller faren din? - Pappa, tror jeg.
Hvem var faren din?
Jeg vet ikke. Mamma liker ikke å snakke om sånt.
Jeg vil ikke skape problemer,
men når folk ikke vil svare på spørsmål, er det god grunn til å fortsette å spørre.
- Hei. - Hei.
Noen har pyntet seg.
Jeg ser det.
Penelope ordnet håret mitt.
Det er flott.
- Jeg visste du ville hate det. - Nei.
- Hun var i det minste sammen med meg. - Harp!
Så du det?
Penelope kødder med meg. Det er en stor flettefaen.
Gi deg.
Kanskje hun bare ville gjøre noe gøy med Harper.
- Ja. - Hun passet på henne i siste liten.
- Hvorfor vil ikke den jævla... - Få se.
Takk.
Jeg liker håret hennes. Jeg ville ikke forlate henne.
Jeg hadde ikke noe valg.
Jeg vet det. Og Harper vet også det.
Snu deg.
For en uke siden gikk jeg inn i en matbutikk,
og siden da har jeg ønsket livet mitt tilbake.
Det vil ta litt tid.
Siste advarsel.
Hold deg unna gjengene.
Avslutt etterforskningen.
Erin, vi bør dra.
Erin!
Faen.
Det er ham.
- Hei. - Hei.
- Hyggelig å se deg. - I like måte.
- Daniel. - Jordi.
Jeg har ikke laget milkshake på en stund.
Penelope har en milkshakemaskin. Hun har en iskremmaskin også.
Penelope er veldig spesiell.
Jeg vet ikke om mannen hennes syns det. Jeg hørte dem krangle på telefonen.
Harper Carter, du har blitt en sladrehank.
- Har du babybilder? - Av barna mine?
- Ja. Vil du se dem? - Ja.
Ok.
Her.
Vi må ha utløst en sikring.
- Vet du hvor skapet er? - Jeg tror det er der.
Skal vi se om jeg kan fikse det uten å brenne ned huset.
Her er det.
Pokker.
Hva er det, Harper?
Dylan har blitt kastet ut fra tre skoler alt.
Eller blitt utestengt fra tre skoler, og hver gang jeg melder ham inn i en ny,
må det gjøres forsikringer, vanligvis sammen med en hyggelig donasjon.
Poenget er at jeg vil ta ham ut av systemet og gi ham hjemmeundervisning.
Greit. Skal jeg være Dylans lærer?
Ja. På heltid.
Så Erin må forlate jobben på skolen?
Ja. Men jeg skal matche det St. Joseph betaler heltidsansatte.
Det er ganske dyrt.
Jeg ser på det mer som en investering enn en utgift.
Og hva om jeg trenger penger på forhånd?
Er det mulig?
Vi sliter ikke så mye.
Selvsagt. Vi kan diskutere en ansettelsesavgift.
Det er en forferdelig idé.
Ok.
Dylan prøver å få en reaksjon fra deg.
Om du tar ham ut av skolen, har han vunnet.
Du sa han trengte en lærer.
Ja, etter skoletid.
Det har krevd mye å etablere meg på St. Joseph's,
og jeg vil ikke risikere det for noen som kan ombestemme seg.
Jeg er ikke så uberegnelig.
Du bestilte nesten alt på menyen så du kunne velge.
Beklager.
Beklager. Det er Olivia, jeg må svare.
Ok.
Er alt i orden?
Kanskje jeg ikke burde ha ringt, men du skulle hørt henne skrike.
Nei, du gjorde det rette. Virkelig.
Takk.
Hun har hatt en tøff uke, men hun sover, så jeg tror hun har det bra.
Ok?
Erin, datteren din så deg drepe noen på en matbutikk.
Hun bør snakke med en profesjonell.
Takk.
Takk for at du ringte. Jeg går og sitter med henne.
- Ok. - Ha det.
Ha det.
Hva skjer?
Ingenting.
Ok.
Harper var overbevist om at du hadde en pistol.
- Hun ba meg se etter den på loftet. - Ja.
Hun er veldig forvirret nå.
Ja. Det er hun.
Og du er også forvirret akkurat nå.
Så skaff henne hjelpen hun trenger.
Det skal jeg. Takk.
God natt.
Ok.
Vi tar henne med til noen.
I morgen?
Ikke i morgen, men neste uke?
Greit.
MELDING
GI MEG PENGENE MINE I DAG, ELLERS SENDER JEG BILDET.
Og det?
Nei. Det har sentimental verdi.
Det var en gave fra moren min.
Ok.
Beklager.
Faen heller.
Vel?
- Jeg har pengene. - Bra, når kan vi møtes?
- Klokken fire. - Jeg bor på et motell.
- Send meg lokasjonen. - Jeg sender den nå. Ikke kom for sent.
Ok.
Det er veldig bra.
Folkene på matbutikken. De hadde masker på, ikke sant?
Det er ikke dem.
Kanskje du ikke tror det,
men når ting skjer med oss, har hjernen rare måter å takle det på.
Og det kan føles skummelt.
Jeg er ikke redd. Ikke nå lenger.
Jeg syns synd på dem.
Hvorfor det?
Fordi de er døde.
Hvorfor tror du han er død?
Har du sett dem før?
Hva skjer?
Dette er Lucia. Hun jobber på sykehuset.
- Jeg spurte hva som skjer. - Hyggelig å treffe deg.
- Jeg spurte hva som skjer. - Jordi ba meg snakke med datteren din.
- Vi ble ikke enige om dette. - Jo, men du var ikke enig i når.
Du hadde dratt og svarte ikke da jeg ringte.
Jeg kjørte for å klarne hodet. Jeg visste ikke at du gikk bak ryggen min.
- Det er bak ryggen min. - Dette er min avgjørelse også.
Dere burde ikke snakke om dette foran Harper.
Jordi.
Harper?
- Hei. - Slutt.
Du rev opp tegningene mine.
- De opprørte deg. - Nei, de opprørte deg.
Hvorfor har du ikke babybilder av meg?
Hva? Det har jeg.
Ja, fra da jeg var fem eller seks.
Penelope har babybilder av Antonio, og Olivia av sine barn.
Hvorfor har ikke du noen av meg?
Jeg elsker deg mer enn noe annet, men jeg var ikke en god mor.
Da du var liten, etterlot jeg deg med noen andre.
Jeg taklet det ikke.
Jeg er ikke stolt av det.
Du gjorde meg til en frik.
Nei, vi har øyelegen på mandag. Hvis det er stabilt...
Det er ikke øynene mine. Du drepte noen.
Du er problemet, ikke jeg.
Hei.
Vet du hvor hardt jeg har kjempet for å holde oss sammen...
Det gjør jeg ikke. Takket være deg har jeg ingen venner.
Ok. Hva vil du jeg skal gjøre?
Jeg gjør hva som helst. Bare si det.
Foreldrene har tennisturnering i dag,
men du er for opptatt. Du stikker nok av igjen.
- Tennis? - Ja.
- Du ba meg holde meg opptatt. - Ja.
Kjenner du en som heter Margot Müller?
Nei. Hvordan det?
De identifiserte liket i skogen.
Du må være ærlig med meg.
Jeg er ærlig.
Ok, her er greia.
Det er to korte sett, en tie-break om vinneren.
Gjett hvem vi har i første kamp.
- Lykke til. - Lykke til.
- Heia! - Heia mamma!
Kom igjen, Bruno!
Ute!
Den var min.
Ute.
Fokuser.
Ute.
Og game. Penelope og Bruno vinner første sett.
Jeg beklager ikke for at jeg inviterte Lucia.
Harper har rett. Jeg er problemet.
Vet du hvorfor hun ba deg spille tennis?
Fordi hun vet at jeg hater sånt.
Nei, fordi hun syns du er fantastisk.
Hun vil at alle andre skal se den varme, fantastiske moren hun elsker.
Takk.
Og vi er et lag. Ikke sant?
Sammen til døden.
Min!
Hva gjør du? Du er ubrukelig.
Ja!
Ta den!
Tie-break.
Min.
Min kone, mine damer og herrer.
Matchball. Neste poeng vinner.
- Kom igjen! - Ja.
Game, sett og match.
Gratulerer.
- Jeg trenger ikke veldedigheten din. - Uflaks. Bra kamp.
Gratulerer.
Takk.
Du lot dem vinne.
Hun trengte seieren. Og alle elsker en taper.
Champagne til deg, sir?
- Takk for at du ikke kjeftet. - Bare hyggelig.
Vi kan nyte resten av kampene uten å bekymre oss.
Jeg glemte å si at jeg har yogatime på White Lilly.
- De bryr seg ikke om du avlyser. - Nei, men kanskje det blir bra for meg.
Slappe av, finne min indre ro. Jeg trenger det.
- Ok. - Ok.
Jeg er snart tilbake, si fra om dere trenger noe.
Nei, takk.
- Ok. - Greit.
Hvor i helvete er du?
Jeg ble litt forsinket, men jeg er på vei. Det er kø.
På søndag? Vet du hva jeg tror? Du kommer ikke.
- Jeg burde sende bildet. - Kan du roe deg ned?
Jeg sa jeg er på vei. Ikke gjør noe dumt.
Faen.
Se. Jeg har noe til deg.
Til meg?
- Jeg har sjekket Erins journal. - Hva har du gjort?
Faen, Emilio.
Alt dette med Erin har gått veldig fort.
- Og så? - Hva mener du?
Skal du ikke åpne den?
Basert på din profesjonelle og personlige mening,
er det en grunn til at jeg ikke bør gifte meg med henne?
Nei, ikke akkurat.
Jeg stoler på Erin.
Greit.
Det spiller ingen rolle. Men behold den.
I tilfelle du ombestemmer deg.
Hei, det er meg, legg igjen en beskjed.
Hvordan går leksene?
- Jeg tegner fortsatt familietreet. - Jaså?
Det er vanskelig fordi jeg har din side, men jeg har ingen hos mamma.
Du vet at moren hennes døde da hun var ung.
Du satte en tante der.
På din mors side.
Hun var ikke tanten min. Mamma kalte henne det.
Jeg ble sendt for å bo hos henne da jeg var liten.
DATO FOR ANKOMST TIL SPANIA: UKJENT
Ja. Hei.
Kom igjen.
Du slipper å telle. Det er tre tusen.
- Det var ikke det vi ble enige om. - Det er alt jeg har.
- Du mistet pengene mine. - De var ikke dine.
Hvis det er dette trygghet koster, greit. Gi meg telefonen.
Ingen kopier?
- Nei. - Ingenting?
Nei.
SLETTET
Jeg vet hvordan du har det.
Du er her alene, vet ikke hvem du kan stole på.
Du vet ingenting om meg.
De fleste i trøbbel drar til familie eller venner.
Du drar til et hotellrom som lukter...
- Jeg sier ikke død katt under sengen... - Jeg har sjekket.
Hvis du trenger noen å snakke med, er jeg her.
Hvorfor må du være så snill?
Hva har du gjort?
Valeria, hva har du gjort?
Du var sen, og jeg visste ikke om du hadde pengene.
Jeg fortalte dem at du var på vei hit.
- Hvem? - Folka Agustín jobbet for.
Om du var verdt noe for ham, kanskje de også var ute etter deg.
- Delte du bildet eller hvor jeg bor? - Nei.
- Valeria. - Nei. Jeg sverger.
Faen.
Du stjal fra dem, så de kommer ikke bare etter meg.
Tok du med våpen? Skulle du drepe meg?
Jeg skulle true deg som en siste utvei.
Jeg har ingen kuler. Hold deg skjult og vær stille.
Ok.
Hold deg nær meg.
- Vent, pengene. - Hva gjør du? Faen.
Faen.
- Valeria, kom! - Jeg har dem!
Løp!
Tekst: Trine Friis