‫- מי את, ארין קרטר? -‬
‫עכשיו, נזמין את אנה, אשתו של אמיליו,‬
‫ואת בנו רפא כדי להיפרד.‬
‫שאלוהים יברך אתכם. אמן.‬
‫זה בסדר, אבא.‬
‫כן.‬
‫- משתתפים בצערכם‬ ‫דניאל ודילן לאנג -‬
‫לפני כמה ימים שתינו בירות ושיחקנו פטאנק...‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אני כל כך מצטערת על האובדן שלך, ג'ורדי.‬ ‫-תודה.‬
‫אם יש משהו שאוכל לעשות כדי לעזור...‬
‫אנחנו כנראה נרצה להציע את הבית למכירה.‬
‫אני חושבת שזה משהו‬ ‫שאנחנו צריכים לדבר עליו, בסדר?‬
‫אני לא רוצה שנמכור את הבית שלנו.‬ ‫-לא, זה לא...‬
‫אנחנו רק מדברים.‬
‫זה לא זמן טוב למכור.‬
‫תקשיבי, אולי תלכי לראות אם רפא בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫תלכי.‬
‫שנלך?‬
‫טוב, זה מה שנעשה.‬
‫היי.‬ ‫-כן.‬
‫תקשיב, למה שלא תיקח כמה ימים לעצמך?‬
‫תיסע?‬
‫תיקח את הארפר.‬
‫תוכלו לבקר את ההורים שלך.‬
‫זה לא רעיון רע.‬ ‫-נכון?‬
‫זה יעשה טוב לשניכם.‬
‫אנה.‬
‫אבל הארפר עדיין לא סיימה את הלימודים.‬ ‫-נותר רק עוד יום, אל תדאג.‬
‫היית צריך להגן עליו מפני הכנופיות.‬
‫אל תיגע בי!‬ ‫-תירגעי!‬
‫אתה שקרן מזוין.‬ ‫-תעזרו לה.‬
‫איך הוא מעז לבוא לכאן?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אני אקח דקה.‬
‫המפקח טבארז. אמיליו, הוא הזכיר שם...‬
‫דניאל לאנג?‬
‫אני לא יודעת. אולי כדאי לבדוק את זה.‬
‫מורה לא צריכה לעסוק בעניינים כאלה.‬
‫לכי.‬
‫תהיי עם המשפחה שלך.‬
‫תתרחקי מרכילות.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אלה שיעורי בית?‬
‫חשבתי שהלימודים כמעט הסתיימו.‬
‫אנחנו מכינים כרטיסי תנחומים לרפא.‬
‫הוא ילד בשכבה שלי. אבא שלו מת.‬
‫כן, ראיתי את זה בחדשות.‬
‫לא ידעתי שאתם חברים.‬
‫אנחנו לא.‬
‫אני לא יודע.‬
‫גברת קרטר ביקשה מאיתנו לעשות את זה‬ ‫בשביל ג'ולי כשסבתא שלה מתה, אז...‬
‫צריך לתת מדליה לגברת קרטר.‬
‫הילד איבד עכשיו את אבא שלו,‬ ‫אז אני לא חושב שציור גרוע‬
‫יעניק לו הרבה נחמה.‬
‫מצטער.‬
‫פשוט תסיים את הכרטיס. זו מחווה יפה.‬
‫מה זה? את לא מרשה לי לאכול‬ ‫דגני בוקר מתוקים לארוחת בוקר.‬
‫כן, טוב, את יוצאת לחופשה. זה יום מיוחד.‬
‫ואתה בסדר עם זה?‬
‫אלה דגני בוקר. אני מנסה‬ ‫לא להקדיש לזה יותר מדי מחשבה.‬
‫אני הולך לשים את זה ברכב.‬
‫כן, בטח.‬
‫אנחנו נחזור, נכון?‬
‫ברור שכן. זה רק לכמה ימים.‬
‫את נוסעת לראות את סבתא וסבא,‬ ‫ליהנות בחוף הים, לבלות קצת זמן עם אבא.‬
‫זה בגלל שסיפרת לאבא את האמת עליי.‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫את לא הבעיה כאן. אני מבטיחה.‬
‫אז יש בעיה?‬
‫הארפ, כל השנה רצית דגני שוקולד,‬ ‫ועכשיו קיבלת אותם.‬
‫ג'ורדי צודק, אל תחשבי על זה יותר מדי.‬ ‫-זה אבא, לא ג'ורדי.‬
‫אלך להכין טוסט.‬
‫בסדר.‬
‫הגיע הזמן לזוז.‬
‫הארפ, לקחת הכול?‬
‫משקפיים, בגד ים, מברשת שיניים?‬
‫מברשת שיניים.‬ ‫-כן, רואה, ידעתי.‬
‫אני לא מוצא את זה בשום מקום.‬
‫אני לא יודע איפה...‬
‫ג'ורדי.‬ ‫-כן?‬
‫היא מרגישה שהמצב לא בסדר בינינו.‬
‫טוב, המצב לא בסדר, נכון?‬
‫כן. טוב, מה אם ניקח את הימים האלה,‬
‫אני אסיים את העניינים בבית הספר‬ ‫ולשניכם תהיה חופשה...‬
‫פשוט נשהה את הכול? נעמיד פנים שהמצב בסדר?‬
‫את יודעת, בבית ספר לרפואה‬ ‫מלמדים אותך סדרי עדיפויות‬
‫ואיך להתמודד עם טראומה.‬
‫זה לא אומר שכל השאר נעלם.‬
‫אז, בטח, נוכל לקחת כמה ימים.‬
‫אבל...‬
‫אני לא יודע אם חופשה בכלל תשנה משהו.‬
‫זה ישנה להארפר.‬
‫הייתי באה איתכם,‬ ‫אבל אני צריכה לסיים כאן. בסדר?‬
‫לא משנה מה יהיה איתנו,‬ ‫הארפר צריכה לדעת שתמיד תהיה אבא שלה.‬
‫היי. תגידי ביי לאימא.‬
‫ביי לאימא.‬
‫הבדיחה הזאת אף פעם לא מתיישנת.‬ ‫-לא, אף פעם לא.‬
‫נסיעה טובה.‬
‫תתקשרו אליי כשתגיעו לשם. אני אוהבת אתכם.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫הנה הערכות התלמידים.‬
‫אם את נתקעת, פשוט תגידי להם שהם הצליחו,‬ ‫אבל עליהם להקדיש יותר תשומת לב.‬
‫זה נכון לגבי כל הילדים כולם.‬
‫בסדר.‬
‫אני יודעת שאת כואבת ו... אני כאן בשבילך.‬
‫באיזה אופן?‬
‫מה...‬ ‫-אני רק שואלת באיזה אופן?‬
‫כיוון שדפקת אותי ומנעת ממני‬ ‫לקבל את הקידום למשרה מלאה.‬
‫בסדר. אני חושבת‬ ‫שהאבל הופך אותך לפרנואידית.‬
‫בחייך, אל תעשי את זה.‬
‫נשאלתי לדעתי הכנה‬ ‫לגבי התאמתך, אז נתתי אותה.‬
‫נחמד לדעת איך את באמת מרגישה כלפיי.‬
‫בחייך, ארין.‬
‫יצאתי מגדרי כדי לעזור לך עם הראיון.‬
‫הגעת מאוחר בחולצת טריקו מחורבנת‬
‫ואז התנהגת כאילו כולם אשמים‬ ‫שלא קיבלת את המשרה.‬
‫טוב, את לא צריכה לדאוג לי יותר.‬ ‫-אני כן.‬
‫את אף פעם לא נפתחת כלפיי.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫היא הייתה יכולה להתרכז יותר‬ ‫במהלך השיעור, אבל חוץ מזה,‬
‫הייתה לה שנה טובה, ואני מקווה‬ ‫שתהיה לה חופשת קיץ טובה עוד יותר.‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫גברת קרטר?‬
‫איך דילן?‬
‫טוב.‬
‫הציונים שלו השתפרו,‬ ‫אבל יש לו עוד עבודה לעשות.‬
‫אבל הוא השתפר.‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫כי הרבה מזה הוא בזכות ההדרכה שלך.‬
‫ואיך הוא במתמטיקה?‬
‫הוא...‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫נתתי לחבר שלך כל הזדמנות לצאת מזה‬
‫ואני באמת מצטער על מה שקרה,‬
‫ואני מודע לכמה זה קשה לאנה ורפא...‬ ‫-לא אתה לא.‬
‫לא. אין לך זכות לומר את השמות שלהם.‬
‫בבקשה אל תפריעי לי כשאני מאיים עלייך.‬
‫אני לא זה שנמצא בראש שרשרת המזון כאן.‬
‫יש לי אחריות כספית לאנשים שמעליי.‬
‫והם הרבה פחות הגיוניים ממני.‬
‫אני לא אעמיד פנים שלא קרה כלום.‬
‫למה לא?‬
‫אני אפילו לא אשאל אותך מה עשית שם.‬
‫מבחינתי, זו התחלה חדשה.‬
‫תמשיכי הלאה.‬ ‫-אחרת?‬
‫אני חושב שאת יודעת.‬ ‫היה לך ביקור הבוקר, נכון?‬
‫בפעם הבאה, הם יבואו לבית שלך לילה אחד...‬
‫והם ירו בבת שלך קודם,‬
‫כי ילדים יכולים לעשות‬ ‫הרבה רעש כשהם נבהלים.‬
‫ואחרי זה, הם ירו בך ובבעלך.‬
‫ואז הם יבזזו את הבית שלך,‬ ‫הם יגרמו לזה להיראות כמו שוד שהשתבש.‬
‫ואלוהים, ארין, האנשים האלה...‬
‫הם חיות.‬
‫אם תתקרב למשפחה שלי, אני נשבעת באלוהים...‬ ‫-אני לא רוצה להגיע לזה.‬
‫רואה?‬
‫אני פשוט רוצה לסדר את המצב הזה.‬
‫אני רוצה להגן עלייך.‬
‫אז...‬
‫בבקשה, אז איך דילן במתמטיקה?‬
‫הוא השתפר.‬
‫הוא צריך לתרגל ולהיות קצת יותר מרוכז.‬
‫בסך הכול, הוא בעצם ילד אדיב ורגיש מאוד,‬
‫עם עתיד מזהיר לפניו,‬ ‫אם הוא ילמד ליישם את עצמו.‬
‫אני מקווה שהוא ילמד.‬
‫תודה.‬
‫על כל עזרתך.‬
‫שיהיה לך קיץ מקסים, ארין.‬
‫בואי לא נעשה את זה שוב.‬
‫שלום.‬
‫אנחנו מר וגברת דייווידסון.‬
‫הבן שלנו הוא דין.‬
‫מר וגברת דייווידסון, בבקשה, שלום.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה שלום הארפר?‬
‫ההורים שלי מפנקים את הארפ בכל הזדמנות.‬
‫העורקים שלה מלאים בגלידה.‬
‫ומה איתך?‬
‫אני מבוגר מספיק כדי לקנות גלידה לעצמי.‬ ‫-ג'ורדי.‬
‫איך אתה באמת?‬
‫אני רוצה להרגיש עצוב בגלל אמיליו,‬
‫אבל אני מרגיש כל כך כועס.‬
‫אני רק רוצה לומר שאני...‬
‫אני ממש מצטערת עבורך, ו...‬
‫פשוט אל תנתק.‬
‫בסדר?‬
‫אני לא יודעת מה לומר, אבל אל תנתק.‬
‫אתה שם?‬
‫ביקשת ממני לא לנתק.‬
‫כן.‬
‫כן, ביקשתי.‬
‫אני מצטערת, ג'ורדי. על הכול.‬
‫תגיד להארפר שאתקשר אליה מחר.‬
‫בסדר.‬
‫אז לילה טוב, גברת קרטר.‬
‫לילה טוב, מר קויינטס.‬
‫ארין. שלום!‬
‫הפעמון שלך לא עובד.‬
‫את מתכוונת להזמין אותי?‬
‫כן, מסתבר כך.‬
‫את נראית נורא.‬
‫תודה. את רוצה...‬
‫לא התכוונתי לזה כעלבון. הלוואי שכן.‬
‫הלילה יערך פסטיבל הזיקוקים במרכז העיר‬
‫וברור שזה יהיה קשה לאנה.‬
‫בסדר, כן. בטח. אבל... למה?‬
‫כי זה המקום שבו אמיליו‬ ‫הציע לה נישואים לפני שנים...‬
‫את מקדישה תשומת לב לחיי השכנים שלך?‬
‫לא, כן, אני בטוחה שהם הזכירו את זה.‬ ‫פשוט לא ייחסתי לזה חשיבות.‬
‫היא רוצה ללכת לבר שבו הוא הציע לה נישואים.‬
‫הם עורכים מסיבת נושא גדולה.‬
‫היא רוצה לארגן קבוצה קטנה.‬
‫פנלופי, לא ממש בא לי לצאת.‬
‫זה מה שקהילה עושה, ארין.‬ ‫אנחנו מתאחדים בזמנים כאלה.‬
‫זה דווקא רעיון נחמד.‬
‫אני אארגן את השמלות.‬
‫אילו שמלות?‬ ‫-את תראי.‬
‫ג'ורדי היה רציני בקשר למכירת הבית?‬
‫כן.‬
‫זה באמת זמן נורא למכור את הבית שלכם.‬
‫בסדר... כן, נהדר.‬
‫למה שלא תתחפפי ונתראה אחר כך?‬
‫כמובן.‬
‫ואל תדאגי, המצב ישתפר.‬
‫כן.‬
‫הו, לעזאזל.‬
‫שלום. את אוליביה ת'ורן?‬
‫כן.‬
‫היי. שמי קייט ג'ונס.‬ ‫אני חברה ותיקה של ארין קרטר.‬
‫כן.‬
‫שלום. נעים להכיר.‬
‫נעים מאוד. אני כל כך מצטערת‬ ‫שהגעתי ללא הודעה,‬
‫פשוט, אני יודעת שאת עובדת איתה.‬
‫נכון. קרה משהו?‬
‫לא, סליחה, לא. אני עושה את זה הפוך.‬
‫אני בעיר לעבודה,‬
‫וקיוויתי לראות אותה אבל...‬
‫הגעתי לכאן והבנתי‬ ‫שאני לא יודעת איפה היא גרה.‬
‫ניסית להתקשר אליה?‬ ‫-כן, יש לי מספר טלפון ישן.‬
‫האמת היא שהיה לנו ריב‬
‫ואני כאן כי אני רוצה ליישר את ההדורים.‬
‫הו, כן.‬
‫ארין יכולה להיות קצת עקשנית לפעמים.‬
‫כן. יותר מקצת.‬
‫אני מצטערת, אוליביה, אני אסתדר. תודה.‬
‫למען האמת, בדיוק עמדתי לשים את הקומקום.‬
‫זה כל כך נחמד. תודה.‬
‫נהדר. תיכנסי.‬
‫תודה.‬
‫גינה יפה.‬
‫אז... איך את מכירה את ארין?‬
‫עבדנו יחד לפני כמה שנים.‬
‫כמורות?‬
‫מורות? כן.‬
‫למעשה היינו די קרובות לזמן מה.‬
‫ארין היא ארין.‬
‫כן.‬
‫ואז קראתי כתבה בעיתון‬ ‫על מה שקרה לה בסופרמרקט?‬
‫הו, כן.‬
‫זה היה מפחיד מאוד עבורה ועבור הבת שלה.‬
‫הארפר.‬
‫כן.‬ ‫-מה שלומה?‬
‫עבר כל כך הרבה זמן מאז שראיתי אותה.‬
‫היא אוצר אמיתי.‬
‫היא חכמה, מצחיקה. אנחנו קרובות מאוד.‬
‫סליחה, אני עדיין לא ממש הבנתי‬ ‫איך בדיוק הגעת לראות אותי.‬
‫יש לי הרבה רעיונות גרועים, אוליביה,‬
‫ואחד מהם היה להפתיע את ארין בבית הספר.‬
‫אבל כשהגעתי לשם...‬
‫חופשת הקיץ, כמובן.‬ ‫-בדיוק.‬
‫כששאלתי, כולם אמרו את אותו הדבר,‬ ‫שאת היא זאת שאני צריכה לדבר איתה.‬
‫אוליביה ת'ורן,‬ ‫מזכירת בית הספר, שומרת הסודות.‬
‫זאת אני.‬
‫ברור שאני לא יכולה למסור‬ ‫את הפרטים האישיים שלה,‬
‫אבל אשמח למסור לה את המספר שלך.‬
‫ממש רציתי להפתיע אותה.‬
‫לצערי הידיים שלי קשורות.‬
‫כן, כמובן.‬
‫אני מבינה.‬
‫אלה הילדים שלך?‬
‫כן. התאומים.‬
‫צוות לעניין.‬
‫הם הלכו עם אבא שלהם‬ ‫לראות את הזיקוקים הערב.‬
‫את איזה מהם את הכי אוהבת?‬
‫אני אוהבת את שניהם באותה מידה.‬ ‫-כמובן, אבל אם היית צריכה לבחור.‬
‫לא יכולתי.‬
‫הבית שלך נשרף, יש לך זמן להציל רק אחד,‬
‫איזה מהם?‬
‫כן, הייתי...‬
‫הייתי נשארת ונשרפת...‬
‫ואו...‬
‫היית נותנת לשניהם למות‬ ‫במקום לקבל החלטה קשה?‬
‫את פרה קטנה וקשוחה, נכון?‬
‫אני חושבת שכדאי שתלכי.‬
‫אני חושבת שכדאי שתבדקי את גלאי העשן שלך.‬
‫אני מתכוונת לזה.‬
‫לא סיימנו, אוליביה.‬
‫את רוצה להתקשר למשטרה? לא. ברור שלא.‬
‫כי עד שהם יגיעו לכאן, אני כבר לא אהיה פה.‬
‫ועכשיו אני יודעת איפה את גרה, אז...‬
‫אני רואה שאת חושבת שאולי...‬
‫אולי היא סתם התבדחה.‬
‫אולי יש לה חוש הומור מוזר.‬
‫אולי.‬
‫גם אני רבתי עם ארין ו...‬
‫הארפר יצאה לחופשה עם אבא שלה,‬ ‫אז אני באמת חושבת שכדאי...‬
‫שתלכי עכשיו.‬
‫טוב, אני חושבת שאת צריכה להתקשר אליה.‬
‫כדי להשלים.‬
‫ואז, אני חושבת שכדאי שתגידי לי איפה היא.‬
‫את מקבלת אלף החלטות בכל יום, אוליביה.‬
‫אל תקבלי עכשיו את ההחלטה הלא נכונה.‬
‫כלומר,‬
‫תחשבי על לילי ולוקה הקטנים.‬
‫לא אמרתי לך את שמותיהם.‬
‫אני יודעת.‬
‫הפתעה.‬
‫תודה שאת איתי הערב.‬
‫כמובן.‬
‫זה כל כך אמיליו.‬
‫בכל אופן, הוא כורע ברך‬ ‫ואני לא יכולה לומר כן כי...‬
‫- אוליביה -‬
‫לא הייתה לו טבעת?‬ ‫-לא הייתה לו טבעת.‬
‫אבל הייתה לו טבעת של מחזיק מפתחות לרכב.‬
‫אז בחודשיים הראשונים‬ ‫של האירוסין שלנו, ענדתי את זה.‬
‫רוצות שיאפרו אתכן?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-אני חושבת שאנחנו בסדר.‬
‫טוב...‬
‫זה מסוג הדברים הטיפשים שאמיליו היה עושה.‬
‫טוב, בואו נעשה את זה.‬
‫טוב, אבל בבקשה תיזהר, העור שלי רגיש מאוד.‬
‫- אוליביה -‬
‫ארין! היי.‬
‫אני עסוקה.‬
‫ניסיתי להתקשר אלייך מקודם.‬
‫אני יודעת. קיוויתי שתביני‬ ‫את הרמז כאשר לא עניתי.‬
‫אני מצטערת מאוד על ההתנהגות שלי,‬ ‫ואני רוצה מאוד לראות אותך.‬
‫טוב...‬ ‫-פנים אל פנים. כדי להתנצל.‬
‫תקשיבי, זה בסדר.‬
‫זאת תהיה שנת לימודים חדשה, התחלה חדשה.‬
‫בואי נשים את זה מאחורינו.‬
‫איפה את עכשיו?‬
‫אני בבר הראפטור, אבל זה לא אירוע חברתי,‬ ‫אז נוכל לעשות את זה בפעם אחרת?‬
‫כן, כמובן.‬
‫תודה שאת כל כך...‬
‫מבינה.‬
‫אני באמת מצטערת, ארין.‬
‫סליחה.‬
‫זה מפחיד לחשוב על לגדל את רפא לבד.‬
‫זה בסדר. לא תהיי לבד.‬
‫לא, זה...‬
‫כולם כל כך נחמדים אליי, כאילו...‬
‫את, פנלופי.‬
‫אפילו מר לאנג, הוא פנה אליי‬ ‫ואמר שהוא רוצה לעזור.‬
‫דניאל?‬
‫מה...‬
‫לעזור לך במה?‬
‫הוא רוצה לשלם על הלימודים של רפא.‬
‫לא, אנה, תקשיבי לי.‬
‫את לא יכולה לתת לו לעזור לך.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה מראה כמה...‬ ‫-את לא מבינה.‬
‫את לא יכולה לתת לו להתקרב‬ ‫למשפחה שלך. את שומעת אותי?‬
‫הוא רק רוצה לעזור.‬
‫הוא אמר לי שהוא דאג לך,‬ ‫ועכשיו הוא ידאג לנו.‬
‫אל תדאגי.‬
‫תודה.‬
‫- #חוגג@סנטה*דיוואס -‬
‫- סנטה דיוואס -‬
‫דילן, צא! אני צריך להתקשר.‬ ‫לך לראות את הדיאבלוס.‬
‫בסדר. קדימה חבר'ה.‬
‫קדימה, בואו.‬ ‫-קדימה.‬
‫עכשיו תקשיב לי! מתי אקבל את המשלוח שלי?‬
‫למה כל כך מאוחר?‬
‫יש לנו אנשים שמחכים לזה.‬
‫עכשיו, נגמרו התירוצים.‬
‫לא היית צריך לבוא לבית שלי.‬
‫נראה שיש לנו כאן בעיית תקשורת.‬
‫איזה חלק מ"תניחי לזה" לא הבנת?‬
‫מוזס היה בעבר חייל בכוחות המיוחדים.‬
‫אז אני חייב לשאול את השאלה,‬
‫מי לעזאזל את בדיוק, גברת קרטר?‬
‫אני חברה של אמיליו.‬
‫ואני לא אתן לך לברוח מעונש בעזרת כסף.‬
‫אנה אסירת תודה,‬
‫אסירת תודה שהאיש שהרג‬ ‫את בעלה יכול לתת לה קצת כסף‬
‫כדי שתוכל לשלוח את בנה לבית הספר.‬ ‫אתה חושב שתתחמק מזה?‬
‫בהתחשב בנסיבות, חשבתי שזה די נדיב...‬
‫רגע, אל תירי!‬
‫לא!‬ ‫-אל תעשי את זה!‬
‫הבן שלי בדרך לכאן עם כל החברים שלו.‬
‫לא אתן לך להתחמק מזה!‬
‫לא מדובר בי.‬
‫מדובר בכך שהבן שלי‬ ‫יגיע לכאן וימצא אותי מת.‬
‫מה את חושבת שזה יעשה לילד בגילו?‬
‫תסתום את הפה!‬ ‫-זה לא יחזיר את החבר שלך.‬
‫כל מה שזה יעשה זה יהרוס את חייו של דילן.‬
‫זה ישאיר עוד ילד בלי הורה.‬
‫איזה מין מורה את?‬
‫- בר מונקו -‬
‫אפשר להשתמש בשירותים שלך?‬
‫שם.‬
‫- אוליביה, חמש שיחות שלא נענו -‬
‫ארין, לא יכולתי לספר לך קודם,‬ ‫אבל הייתה כאן אישה שחיפשה אותך.‬
‫קייט ג'ונס. היא איימה על הילדים שלי,‬
‫הייתי חייבת לומר לה איפה את.‬ ‫מצטערת, ארין. היא הפחידה אותי.‬
‫את לא מתכוונת להגיד שלום?‬
‫חשבתי שאת מתה.‬ ‫-אני יודעת מה חשבת.‬
‫איפה היא?‬
‫היא לא בבית.‬
‫לא שאלתי אותך איפה הבת שלי לא נמצאת.‬ ‫שאלתי אותך איפה היא נמצאת.‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫את מהירה, אבל תמיד‬ ‫הייתי מהירה יותר, את יודעת את זה.‬
‫איפה הבת שלי, לעזאזל?‬
‫היא עם אבא שלה.‬
‫זה בלתי אפשרי כי אבא שלה מת.‬
‫התכוונתי לבעלי.‬
‫את מורה, נכון?‬
‫אז את יודעת מה ההבדל בין "עם מי הבת שלי?"‬
‫ו"איפה הבת שלי?"‬
‫היא בקאנייאס. היא עם ההורים שלו.‬
‫הם בחוף הים.‬
‫בסדר?‬
‫פשוט, תירגעי.‬
‫בבקשה.‬
‫אפשר לקבל ויסקי, בבקשה?‬
‫נקי.‬
‫היית בקרב?‬
‫כן.‬
‫ניצחת?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫את שיכורה?‬ ‫-מה?‬
‫את שיכורה?‬
‫יופי.‬
‫אז את יכולה לנהוג.‬
‫אבל לא לבושה ככה.‬
‫יש לי בגדים להחלפה במכונית.‬
‫תשאירי את הטלפון שלך.‬
‫אחרייך.‬
‫לאט.‬
‫תשמור את העודף.‬
‫ישר קדימה.‬
‫אם הייתי יודעת שאת בחיים,‬ ‫לא הייתי עוזבת אותך.‬
‫אמרתי לך לנהוג, לא לדבר.‬
‫אני לוקחת אותה בחזרה, קייט.‬
‫אני מצטערת, קייט, ארין,‬ ‫איך אני אמורה לקרוא לך כאן?‬
‫ארין.‬
‫ארין זה בסדר.‬
‫קייט התאים לך יותר.‬ ‫אבל גם זה היה שקר, נכון?‬
‫אני באמת מצטערת על מה שקרה, לינה.‬
‫אין לי ספק שאת מצטערת. במיוחד עכשיו.‬
‫את יודעת, מעולם לא תכננתי‬ ‫שהדברים יקרו ככה.‬
‫איפה החוף, ארין?‬
‫כי אני די בטוחה שזו לא הדרך לקאנייאס.‬
‫זאת לא הדרך.‬
‫אבל אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫אני מחפשת סיבה לפגוע בך, ארין.‬
‫אל תתני לי סיבה.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה קרוב למקום שבו החבאתי את הזהב.‬
‫הזהב מהמבצע של האריץ'?‬
‫כן.‬
‫תעצרי בצד.‬
‫עד כמה זה רחוק?‬
‫שמונה או תשעה קילומטרים.‬
‫היא שואלת עליי?‬
‫היא...‬
‫חשבתי שאת מתה, לינה.‬
‫מה אמרת לה?‬
‫אמרתי לה שאני אימא שלה.‬
‫מה?‬
‫לעזאזל!‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני באמת מצטערת.‬
‫בסדר.‬
‫תראי לי איפה זה.‬
‫כבי את המנוע.‬
‫ותני לי את המפתחות.‬
‫תפתחי את הדלת שלך.‬
‫שימי ידיים על הראש שלך.‬
‫ותחכי.‬
‫תצאי מהמכונית בשלוש. לאט. אחת, שתיים...‬
‫שלוש.‬
‫טוב.‬
‫איפה זה?‬
‫זה שם למעלה.‬
‫זוזי.‬
‫איפה זה לעזאזל?‬
‫שם.‬
‫יש חלל בין הסלעים.‬
‫יש חלל בין הסלעים?‬
‫אלוהים, לכל אחד אחר לא הייתי מאמינה,‬
‫אבל את? את משהו שלא ייאמן.‬
‫מרגו תמיד חשבה שלקחת את זה.‬
‫חשבתי שזה אצל המשטרה.‬
‫לא, היא צדקה.‬
‫היא חיפשה אותו.‬
‫למה לא נתת לה את זה?‬ ‫-כי מרגו מעולם לא הייתה דיסקרטית.‬
‫היא הייתה נתפסת בתוך שבועות,‬ ‫מנסה לבזבז את זה.‬
‫ואת יודעת שהיא הייתה מסגירה אותי.‬
‫חששת שהיא תהרוס‬ ‫את החיים החדשים והיפים שלך?‬
‫פחדתי.‬
‫פחדת?‬
‫אז הרגת אותה.‬
‫היא ניסתה להרוג אותי קודם.‬
‫שברת לה את הלב.‬
‫היא אמרה שהיא מעולם לא חיבבה אותי.‬ ‫-היא אהבה אותך.‬
‫שתינו אהבנו אותך.‬
‫אז קדימה, תביאי את זה.‬
‫קדימה.‬
‫אלוהים.‬
‫שימי את זה כאן.‬
‫אל תזוזי.‬
‫ואו.‬
‫את ממש לא רוצה לקחת אותי לקאנייאס, נכון?‬
‫את יודעת שזה לא משנה?‬ ‫אני יודעת איפה את גרה.‬
‫אני יכולה ללכת לשם ולחכות להארפר.‬
‫או שאת יכולה לקחת את זה וללכת.‬
‫יש שם כמה מיליונים,‬ ‫את יכולה לקחת את זה, ליהנות מחייך...‬
‫את חושבת שהבת שלי למכירה?‬
‫לא, לא התכוונתי לזה.‬
‫טוב, היא לא.‬
‫למה לא עשית שום דבר עם זה?‬
‫זה יכול היה להוביל‬ ‫את המשטרה אליי ואל הארפר.‬
‫פחדתי שהם ייקחו אותה,‬ ‫ישלחו אותה למשפחה אומנת, לא יכולתי להסתכן.‬
‫והרגשתי...‬
‫מה הרגשת?‬
‫הרגשתי אשמה על מה שעשיתי לך ולמרגו.‬
‫טוב, הרסתי לכן את החיים.‬
‫כן, זו הייתה העבודה שלי,‬ ‫אבל זה לא הופך את זה לצודק.‬
‫לינה, אני יודעת שהיא הבת שלך,‬ ‫אבל אני אוהבת אותה יותר מ...‬
‫לכי להזדיין.‬
‫תרגום כתוביות: ליפא אביחי בוב‬