- סדרה מקורית של NETFLIX -
שלום לך.
מי את?
לפי הווייב שלך, סטודנטית.
החולצה שלך רפויה.
את לא כאן כדי שינעצו בך מבטים, אבל הצמידים האלה, הם רועשים.
את אוהבת קצת תשומת לב.
טוב, משכת את תשומת לבי.
את מחפשת בספרים. סיפורת, "אף" עד "קיי".
עכשיו...
את לא הנימפה חסרת הביטחון הרגילה שמחפשת פוקנר שלעולם לא תסיימי לקרוא.
שזופה מדי בשביל סטיבן קינג.
את מי תקני?
סליחה.
יש לך נימת התנצלות, כאילו את נבוכה להיות ילדה טובה,
ואת ממלמלת את מילתך הראשונה אליי.
שלום.
אתה עובד כאן?
מודה באשמה.
אני יכול לעזור לך למצוא משהו? -פולה פוקס?
זו בחירה טובה.
אושרתי באופן מוזר.
בואי אחריי.
- סופרים ידוענים -
היא תהיה כאן.
"סופרים ידוענים"? חשבתי שפוקס די אלמונית.
היא סבתה מצד אמה של קורטני לאב.
את לא אמורה לדעת את זה.
יופי. לא ידעתי.
מר מוני רוצה שיהיה כאן כל מי שמפורסם אפילו באופן קלוש.
לדעתו זה מוכר ספרים.
זה עצוב.
אנשים שקונים ספרים בגלל מה שפופולרי,
ולא מפני שהם רוצים שירגשו או ישנו אותם בדרך כלשהי.
כן. זו מגפה.
כן, את רואה את הבחור הזה? כאן, המשקפיים, מאחורייך.
הוא לקח את האחרון של דן בראון בדרכו פנימה.
אז הוא יסתובב במשך עוד חמש או עשר דקות,
רק כדי לקנות משהו לגיטימי עם זה.
כמו דגני הבוקר שבחורים קונים כשבעצם באו לקנות קונדומים.
זה רק מבליט את זה יותר. כאילו, תהיה גאה.
אם דן בראון עושה לך את זה, אז תהיה כן לגבי זה.
בסופו של דבר, אנשים ממש מאכזבים, נכון?
לפעמים הם מפתיעים.
פולה פוקס. מדף עליון. את רוצה שאני... -לא, אני מסתדרת.
את לא לובשת חזייה?
ואת רוצה שאשים לב.
לו זה היה סרט,
הייתי תופס אותך והיינו עושים את זה ישר בין המדפים.
קראת את הסיפורת שלה? "נפשות אבודות", זה הטוב ביותר שלה.
זה מה שאני כל הזמן שומעת.
לא קראת את "נפשות אבודות"? -אני יודעת.
אני חוששת שלא יעמוד בציפיות.
אומר בביטחון שלא תתאכזבי.
זה אישור רציני. ועוד ממוכר בחנות ספרים.
מנהל חנות ספרים.
שלום? מישהו עובד כאן?
מניאק.
אכפת לך? אני ממהר.
הוא כועס שהוא קונה סלינג'ר כדי להרגיש מכובד
כשכל מה שהוא באמת רוצה זה לאכול צ'יטוס ולאונן מול אייפורן
לפני שהוא שוטף הכול עם צ'ייסר של דן בראון.
יום טוב, אדוני.
טוב, אני הולכת על זה.
יופי. לא תתחרטי. -כדאי מאוד שלא.
פולה פוקס. נחמד.
היא הייתה סבתה מצד אמה של קורטני לאב.
לכן אני קונה את זה.
יש לך מספיק מזומן בשביל זה, אבל את רוצה שאדע את שמך.
"גווינביר"? -כן.
ההורים שלי היו אידיוטים במתן שמות.
אבל כולם קוראים לי בק.
ואתה ג'ו...
גולדברג.
כולם קוראים לי ג'ו.
לא תאחל לי יום טוב?
יום טוב, בק.
גם לך, ג'ו.
חייכת, צחקת מהבדיחות שלי,
סיפרת לי את שמך, שאלת לשלי.
היא רשמה את הטלפון שלה שם? היא הייתה ממש מעוניינת.
לא, היא רק הייתה נחמדה.
הייתי בודק הכול עליה בגוגל.
אתה יודע את שמה המלא.
זה די אגרסיבי, אית'ן.
מה אמרתי לך? תמיד תעשה את זה כמו שצריך.
אם תצטרך אותי, אני בספרי הבישול.
אבל בשביל עבודה. לא בשביל הכיף. אני נשבע.
בסופו של דבר, אנשים ממש מאכזבים, נכון?
אבל האם את מאכזבת, בק?
כן, אנשים מוצאים את "האחד והיחיד".
אני מאמין בזה. אני מנסה להישאר פתוח לאפשרות.
פעם הייתי מאוהב. היא שברה את לבי, בק.
היא באמת פגעה בי.
הייתי צריך לזהות את הסימנים.
אבל אנחנו אף פעם לא מזהים כשאנחנו מאוהבים.
מוצג א'. קלאודיה ורון.
יצאתי קצת לשתות. רדי ממני.
קלאודיה היא אחות. אם יחידנית.
עזוב אותי! אתה בטלפון...
את חושבת שהיא ידעה שרון חלאה כשהיא התאהבה?
לא, היא חשבה שהוא נסיך.
היי, פאקו.
מה קורה, ג'ו?
ועכשיו,
היא לא הרסה רק את החיים שלה. -עזוב אותי!
למה לחזור הביתה זה כזאת מטלה בשבילך?
הכול בסדר בפנים?
כן, אימא ורון מדברים. -אתה תמיד יוצא עם החברים שלך!
ונמאס לי מזה! -וואו.
אתה מחסל את הספר הזה, נכון?
זו קריאה מהירה. הוא טוב.
- שלושת המוסקטרים -
תגיד לי כשתסיים. אביא לך עוד.
לך לעזאזל, רון! עוף מכאן! תניח לי.
אתה רעב?
כי קניתי את כריך כדורי הבשר הזה,
אבל נזכרתי שיש לי תאילנדי מאמש.
לא. אימא שלי תכין לי משהו אחר כך.
חבל. זה לא יישאר טרי. זה הולך לזבל.
אתה בטוח, ג'ו?
"כולם בשביל אחד ואחד בשביל כולם."
הפואנטה, בק... אהבה היא בעייתית.
- מוני'ס -
בחור צריך להגן על עצמו.
הייתי צריך לוודא שאת בטוחה.
ושמך היה מקום נהדר להתחיל בו.
אין הרבה גווינביר בק.
והנה את. כל חשבון נקבע כציבורי.
את רוצה להיראות, להישמע, להיות מוכרת.
מובן שסיפקתי את רצונך.
נולדת וגדלת באי ננטקט.
אח, קלייד, ואחות, אניה.
הורייך באמת היו אידיוטים בעניין שמות.
הורייך נפרדו כשהיית בת 12. אבא שלך ניתק קשר.
עשית תואר בספרות בבראון. מגניב.
וגם תואר בחלאות.
ואז לניו יורק סיטי לכבוש תואר באמנויות ולהותיר חותם, אני מניח.
עכשיו את עדיין כותבת. בקושי.
עסוקה מדי בלחיות רגעים שלא תזכרי בעוד חמש שנים.
אני יודע את זה, כי את מעלה פוסטים על החיים האלה כל הזמן.
בכנות, זה הדבר הכי פחות מושך בך, בק.
העלית את זה שעות ספורות אחרי המפגש שלנו.
הייתי מודאג שלא הזכרת את הבחור החמוד מחנות הספרים.
אבל אז הבנתי שחייך המקוונים לא אמיתיים.
הם... קולאז'.
את מדביקה את הבק הזאת. את...
היצור הקטן הגמיש, החמוד, החביב, המאורגן הזה.
אם כבר, העובדה שלא חלקת אותי עם העוקבים שלך
רק מאשרת שבאמת התחברנו.
הדבר הבא שחברנו האינטרנט נתן לי היה הכתובת שלך.
- מראה רחוב - רח' בנק 171 -
הנה הוא, עם החלונות הגדולים והעירומים שלו.
זה נחמד. נחמד מדי.
אני מנחש שזו דירה שהקולג' סבסד.
אלוהים! זה כאילו מעולם לא ראית סרט אימה או חדשות.
אבל את רוצה שאנשים יצפו, נכון?
אשאל אותך על התכונה הזאת
כשנכיר זה את זה טוב יותר.
הצעה.
למה שלא נבלה מחר ביחד?
רק את ואני?
לכולם שם בחוץ שרודפים אחר חלומותיהם, אל תוותרו.
ובינתיים, מק אנד צ'יז!
זה חמוד. לא עמוק. אבל חמוד. האם יש בך יותר מזה? בואי נגלה.
היום שלנו מתחיל עם שחר.
אני יודע מהלו"ז שלך שאת מעבירה שיעור ב-6:30
שנקרא "קומו ותזרמו".
מלטפת את גבן המיוזע של אימהות אמיתיות מהסוהו, שסובלות מבולמיה ועיניהן ריקות...
אני אוהבת את היציבה שלך היום, טשה.
...מציעה חיוכים ושקרים לעידוד.
ב-10:00 את בקמפוס, עוזרת הוראה בשיעור רומנטיקה
ומשחקת אותה עוזרת של איזה מעונב.
בוקר טוב, פרופסור לייהי.
אמרתי לך, תקראי לי פול. את מוכנה לשיעור?
פרופ' ברור-שרוצה-לזיין-אותך.
את חכמה. את נותנת לו לחשוב שאולי זה יקרה יום אחד.
ומה רע בזה, נכון?
אחרי השיעור את הולכת לבית הקפה החביב עלייך
כדי לכתוב לראשונה במשך כל היום.
אבל חייך לא משתפים פעולה.
חברותייך האמידות בדיוק התעוררו,
ואין להן מה לעשות
מלבד לתכנן את הערב הבא וחסר הטעם שלהן שיעלו לאינסטגרם.
אנחנו יכולים להיות כנים לרגע?
יש לך טעם מפוקפק בחברות, בק.
לחיים! -כן!
כן. יום הולדת שמח! -תודה רבה.
וטעם יקר בחיים.
מוכנה? -תודה.
אוהבת את זה?
לא, שונאת. ברור שאני אוהבת את זה!
זה יפה יותר ממה שג'ייסון קנה,
ואניקה נתנה לו לעשות אנאלי.
אלוהים! -בבקשה, הגיע הזמן.
אז בבקשה תפתחי את המתנה שלי ותגידי כמה את שונאת אותי.
פרפר. זו חיית הטוטם שלי לשנה. זכרת?
רק מפני שלא סתמת בקשר לזה.
את כל כך רוצה להיות אחת מהן.
יום הולדת שמח. -איזו יפה!
אין להן מה לעשות אח"כ.
אז כן, הן יחגגו עד 5:00 ויתאוששו מחר.
אבל את לא יכולה. את צריכה לעבוד למחייתך.
מקווין, בק? כמה זה עלה?
זה היה במבצע חיסול.
לא שמו צעיף של מקווין בחיסול
מאז שהוא תלה את עצמו ב-2010.
זה יותר מדי גם אם מגיע לה,
ולא מגיע לה.
לא כל חברותייך טיפשות.
את תמיד עושה את זה.
את עושה מחווה גדולה שאת לא יכולה להרשות לעצמך כי...
אני מצטערת, את נחמדה מדי. -זה לא סיפור. היה לי שובר מתנה.
עד כמה את מרוששת?
פשוט תאמרי לי מה קורה.
נשמע שבאמת אכפת לה.
אני מעריכה...
אולי תיתני לי להלוות לך קצת כסף?
טוב? אני תמיד אומרת לך, זה כלום.
היא גם נשמעת מתנשאת.
את יודעת שאעשה הכול בשבילך. אל תשכחי.
בטוחה שאת לא יכולה לצאת איתנו? -אני חייבת לכתוב.
צדיקה. נתראה אחר כך?
זאת החברה הטובה ביותר שלך?
אם כך, בק, את באמת לבד.
המדיה החברתית שלך משקרת.
היא אומרת שאת טיפוס נטול דאגות, עליז ושטחי.
אבל מתחת לכל זה, נראה שאת הדבר האמיתי.
עסוקה ברמה של הפרעת קשב, בטוח, אבל ברגע שהדלת נסגרת...
את חוזרת למקלדת, מנסה לכתוב.
תודה.
שמור את העודף, בנאדם.
היי. תני לי להיכנס.
בק, מי זה, לעזאזל?
החברה הטובה שלי תפסה אותך מקבל מציצה
מאיזו אישה אקראית בשירותים במסיבה שלקחתי אותך אליה!
הייתי שתוי. אפילו לא גמרתי.
זאת ההתנצלות שלך? "לא גמרתי". אתה הולך על זה?
לא הייתי צריך ללכת לשירותים
עם אף בחורה שהיא לא את.
אבל היא אמרה שהיה לה קוקאין טוב, והייתי ממש בסטרס.
חשבתי, כשג'ונו ואני התחלנו את המוצר,
שזה יהיה לבחור טעמים וכאלה.
מסתבר שזה 16 שעות של הרצאות על ניהול חיידקים.
ולכן לא מקימים חברות שתייה קלה ארטיזניות,
ואמריקה ממשיכה לשתות חרא מסרטן.
הצלחת לחבר בין המציצה הלא מוסרית שלך לריפוי סרטן.
באמת התרשמתי מאוד.
בק, אני...
ברצינות, אני טובעת בעבודה.
אין לי זמן לסטוצים או מה שזה לא יהיה שאתה בכלל מסוגל לו.
אני יודע שעשיתי שטויות, אבל אני מאופס עכשיו.
אני לא רוצה להיות סתם איזה בחור שאת שוכבת איתו.
אלוהים, את מטריפה אותי.
כל הכבוד, בק. נראה כמו מציאה.
בנג'מין ג'יי אשבי השלישי. יש שלושה כאלה.
נולד בגריניץ', חונך בפנימייה.
אביו הוא בן אשבי המפורסם מחברת הברוקרים אשבי.
שתי קריירות כושלות. דוגמן. אוי ואבוי.
ויוצר של אפליקציית דייטינג
בשם "לאבהוקס" שמחברת בין אנשים לפי טעם במוזיקה.
המנכ"ל הנוכחי של "הום סודה משקאות ארטיזניים".
מוטו...
"שתו טוב יותר ביד". לא הגיוני,
אבל נותן תחושת פשטות
שמסתדרת עם בחור שנועל סניקרס יפניים בשווי 600 דולר.
השיער, זכויות היתר שהוא מנסה להסתיר על ידי ציוצים מחדש של "חיי שחורים חשובים".
לא רוצה להישמע שיפוטי, אבל הבחור הזה הוא כל מה שלא בסדר באמריקה.
את רואה, לכן אני עושה מחקר.
את מתאהבת בגברים הלא נכונים.
גברים גרועים.
את מכניסה אותם. נותנת להם לפגוע בך.
אני רחוק מכדי לדעת בוודאות, אבל אני מנחש
שלו היה מתקרב לגרום לך לגמור,
היית עושה מזה הצגה גדולה.
אבל לא עשית, כי הוא לא התקרב.
- נפשות אבודות, רומן פולה פוקס -
"נפשות אבודות". -כן, קניתי את זה לאחרונה.
תשאל אותו כשאסיים. הכי טוב שלה.
היועצת של ג'ונו ששכרנו
מטפסת עליי בקשר לדברים כאלה.
טיהרה למוות את המשרד עם מרווה.
בשם של הספר יש את המילה "אבודות".
לא כדאי לך לחשוב על עצמך שאת "נפש אבודה", בק.
כי את ההפך, מותק.
את הבחורה הכי חכמה שאני מכיר.
בכנות, את מדהימה אותי.
שיט. חייב ללכת. ג'ונו מפציץ לי את הטלפון.
היי, כדאי לך לעבור במשרד, לטעום כמה טעמים חדשים.
אנחנו מנסים כמון. אני יודע שאת אוהבת אוכל הודי.
בטח. נשמע טוב.
נראה עלייך טוב, דרך אגב.
המשקל העודף.
כן. היי. אני בדרך, אחי.
אתם מזמינים פיצה?
אל תרמו אותי כמו בפעם שעברה. בצק בלי גלוטן.
לא מהמקום הצמחוני הזה. גבינה צמחית מגעילה.
אני מדבר על גורמה צרפתי.
לא. ג'ונו. תקשיב לי.
הם לא יכולים לעשות חצי נטול גלוטן כי זה בצק.
פעם היה להם בצק כוסמין.
אז לא גמרת.
בדיוק ככה.
תודה. אתה אדיב מאוד.
תוכל לעזור לי לתפוס מונית?
כמובן.
תודה. -כן.
וואו. אל תגיד לי שכבר סיימת.
כמעט.
זה כל כך טוב.
אבל לפעמים הדיאלוג מוזר.
כמו כשהם הורגים זה את זה, אבל עדיין נחמדים.
טוב, זאת הייתה המאה ה-19. אנשים עדיין היו מנומסים.
קיוויתי שנוכל ללכת לקחת עוד אחד.
די מאוחר, פאק. לא יודע.
כן.
אני רוצה שתגמור...
יש משהו באוויר הלילה, בק, כי כולם חוץ ממני עושים את זה.
אפילו זוג היונים השלים.
כן, למה לא? בטח.
ידעת שדיומא היה בחור שחור? בדקתי בגוגל.
סבתא שלו הייתה שפחה ואבא שלו היה בריגדיר גנרל.
הוא הרג איזה חצי גדוד.
בטח ידעת כי אתה עובד בחנות ספרים.
לא ידעתי.
איך הגעת לעבוד כאן? -מר מוני נתן לי עבודה
כשהייתי קצת מבוגר ממך. הוא אסף אותי לביתו.
הוא נשמע נחמד. -הוא שמוק.
אבל הוא אהב ספרים, והוא לימד אותי גם לאהוב אותם.
אף פעם לא ראיתי אותו.
הוא מת? -לא. הוא פשוט זקן.
אני מצטער, פאק.
היה לי אחד, אבל אית'ן מכר אותו.
מכר מה? -את הספר הבא שלך.
בוא. אראה לך איפה הדברים הטובים.
מפחיד.
זה הכלוב.
כאן יש מהדורות מוקדמות ופריטי אספנים.
זה קר.
שמונה עשרה מעלות. בשביל הספרים.
אם הזומבים יגיעו, אני אתחבא כאן.
למה שלא תניח את המילקשייק?
זהירות, ג'וזף.
כשמדובר בערך של ספר, המצב שלו קובע. אראה לך.
זה תמיד 18 מעלות.
ארבעים אחוז לחות. אם יהיה לח מדי, הדפים עשויים לקבל טחב.
יבש מדי, והם נעשים פריכים.
תמיד צריך להעמיד ספרים
כדי שגב הספר לא יתגלגל, יתעוות או יאבד את צורתו.
ואנחנו אף פעם לא מקפלים או מקמטים את הדפים.
ואנחנו מאבקים את הכריכות עם מסיר אבק נטול כימיקלים.
תמיד לכיוון גב הספר.
בשום פנים ואופן אין אור שמש בחדר הזה.
אור שמש יכול להרוס ספר במהירות כמו אש.
מהר יותר.
זה הרבה לזכור רק כדי לטפל בכמה ספרים ישנים.
הדברים הכי בעלי ערך בחיים הם בדרך כלל...
הכי חסרי אונים.
אז הם צריכים אנשים כמונו שיגנו עליהם. אתה יודע?
"דון קי-כוט".
"קיחוטה". זה על בחור שמאמין באבירות,
ומחליט להיות אביר כמו פעם.
מה זאת אבירות?
להתנהג לאנשים בכבוד. במיוחד לנשים. מה שגברים אמורים לעשות.
הוא טוב. מהאהובים עליי.
עדיף שלא אקח את זה הביתה.
הוא לא מהדורה ראשונה, רק ישן.
חוץ מזה, אני סומך עליך.
איפה היית, פאקו? -רק הלכנו לשתות מילקשייק.
אתה פשוט הולך עם זרים? -ג'ו הוא לא זר.
הוא כן.
פנימה. עכשיו. בסדר?
תתרחק מהבן של החברה שלי.
תראה, אני מצטער, אבל הוא היה כאן בחוץ, והוא יכול לשמוע כל מה שבפנים.
אל תגיד לי איך להיות הורה.
הקטע של הבחור הנחמד עובד על אחרים.
אני קצין מבחן, כבר 15 שנה, ואני רואה מה אתה.
טוב, אתה אלכוהוליסט חלאה שמכה נשים.
אז בבקשה, האר את עיניי.
אתה יצור.
אז תתרחק מפאקו, כי אם לא,
אקח סכין ואוציא לך את עיני היצור.
יש אנשים מפחידים בעולם, בק.
לכן חשוב להיות מוגנים.
ולכן אני חייב לעשות מה שאני עומד לעשות.
עובדה מעניינת.
האם ידעת שהחוק דורש שדליפות גז ייחקרו?
למדתי הרבה מאז שפגשתי אותך.
היי, בק? שוב השארת את הדלת פתוחה.
חשבתי שאנחנו לא עושים את זה יותר.
הייתי זהיר והתקשרתי לחברת הגז ביום שיש לך לו"ז מלא.
לא רציתי להפחיד אותך.
היי. בק כאן?
לא. אב הבית הכניס אותי. דיווחו על דליפה.
נכון. היא הזכירה את זה. הכול בסדר?
כן, הכול בסדר. תגיד לחברה שלך שאין דליפה.
סיימתי, אז...
טוב. תודה. אני אנעל.
אני פשוט צריך לדעת מי את באמת.
חוץ מסטודנטית לשירה מרוששת
בדירה מסובסדת שלא היית מסוגלת להרשות לעצמך.
איפה זה, בק?
כשנגור ביחד, הבית שלך לא יהיה דיר חזירים.
אנקה בשבילנו.
ולא תאכלי את החרא הקפוא הזה. אבשל בשבילך כל יום. אני מבטיח.
אפילו אכבס למענך.
ואדאג לספרים האהובים עלייך.
אסדר את המיטה שלנו בכל בוקר.
הנה זה.
ולא משנה כמה תילחמי בי,
תמיד אוודא שהמכשירים שלך מוגנים בסיסמה.
"יום אחד כבר לא תצטרכי אהבה
יום אחד לא תסתובבי בעולם
כאילו זה תפקידך להחזיק את הכול
השמש, השמיים החלק הקשה של הלילה"
זה טוב.
זה די טוב.
אבל, בק, איפה השאר? את חייבת לי עוד 20 עמודים.
בכנות, עבדתי כל יום ובדקתי מבחנים...
אם הלו"ז קשה מדי, עברי למשרה חלקית.
אבל אז לא איחשב עוזרת הוראה.
אני צריכה את הכסף. את הדיור. אאבד את הבית שלי.
תסתדרי. את חכמה, אחרת לא היית כאן.
בבקשה, פרופ' לייהי... -פול.
פול. אביא לך את העמודים עד סוף השבוע.
אני לא יכולה לעבור למשרה חלקית, בסדר?
אני לגמרי בעדך.
את פשוט צריכה לעמוד בקצב.
אשמח לדון בזה עוד. באיזה ערב אחרי השיעור.
אם נדון ברצינות בשירה, זה צריך להיות עם משקה.
יש גסטרופאב קטן שאני אוהב...
אני אשמח, פול.
אבל איך אשתך תרגיש לגבי זה שאתה...
לגבי זה שאני עוזר למישהי ששואפת לכתוב? היא רגילה לנדיבות שלי.
אז יום חמישי בערב?
יום חמישי בערב.
מצוין.
ואל תדאגי לגבי הימים הקרובים. פשוט תלכי הביתה ותסגרי פערים.
צריכה להיפגש איתך הלילה.
"אם אוכל, מותק. עובד עד מאוחר."
נ.ב, אני עדיין מריח אותך על האצבעות שלי.
למדתי שני דברים ודאיים בסריקת המחשב שלך.
ראשית, אין תמונות עדכניות של אבא שלך כי הוא מת.
הוא מת ממנת יתר ואת זאת שמצאה אותו.
התחלת כמה שירים על אותו יום, אבל מעולם לא סיימת אותם.
אני כל כך מצטער, בק.
אבל כל זה לא משנה בגלל התגלית השנייה והגדולה ביותר שלי.
בשעה 11:06, שעה לאחר המפגש שלנו בחנות הספרים,
באמצע צ'אט קבוצתי על יתרונות טיהור הווגינה, כתבת...
וואו. בדיוק פגשתי זכר בן אנוש שקורא.
הודיעו לתקשורת.
אולי סוף סוף הגיע הזמן שאצא עם מישהו שטוב בשבילי?
תודה שהודעת לי שלא הייתי מטורף אחרי הכול.
לא!
כן, אני זוכרת מה שאמרת כששלחת כסף בפעם האחרונה.
כן, אני אסירת תודה.
אני עובדת ללא הפסקה. אין מקום זול יותר לגור בו.
כן. בעיקרון הוא הציע לשכב איתי.
לא אוכל לדווח עליו. זה לא עובד ככה.
אני לא מודאג. ראיתי קומדיות רומנטיות.
אני יודע שבחורים כמוני תמיד נקלעים למצבים כאלה.
לא בית הספר, העולם. העולם לא עובד ככה.
אני יודעת כמה עזרת לי, פשוט... קשה פה, אימא.
בסדר. אני אסתדר.
טוב. גם אני אוהבת אותך.
ביי, אימא.
זה בסדר, בק.
הי, בקס.
היי, כלבה, איפה את? בואי לשחק!
לא יכולה. עבר עליי יום גרוע.
מה קרה? -בקלישס, לא משנה מה,
נסדר הכול, טוב?
כן, אנחנו וכמויות ענק של אלכוהול. -אלוהים. יש מבצע!
אתן אוהבות אותי? -ברור.
למה שתאמרי את זה? -טוב.
ניפגש בגרינפוינט.
למה שלא תבואי הנה? טוב? בואי לפה.
ממש כיף כאן. -לא.
אני מבטיחה. -כן.
יש משהו שאני צריכה לעשות בשביל עצמי.
אשלח הודעה בדרך.
נתראה בקרוב.
ביי! -ביי!
פאק!
אז אנחנו הולכים לגרינפוינט, בק.
אני אף פעם לא הולך לגרינפוינט.
מה לא עושים בשביל אהבה, נכון?
הי. טוב, ניקח עוד כמה משקאות.
רגע, רק שנייה.
חבר'ה?
מה היא חושבת?
מיקרופון פתוח זה לדוגמניות/זמרות-כותבות שירים/טבעוניות.
אנשים לא רוצים לשמוע
איזו מתיימרת קוראת שיר על החיים העגומים וכאלה.
החברות שלך לא נאמנות. ופיץ' הזאת היא הכי גרועה.
עוד סיבוב של פיקלבקים.
בקיש, האם אנחנו חושבות שהלילה הוא הלילה?
בטוחה.
לאחרונה החיים שלי היו רק הישרדות.
אני צריכה להזכיר לעצמי למה באתי לפה מלכתחילה.
כן. -כן.
לכי. מעולה. -למה את מסמסת?
הזמנתי את בנג'י.
בק... -מה? הוא אוהב שירה.
בטח. -והוא סימס שהוא בא?
הוא שלח שורה של סמיילים לפני 45 דקות.
יש בחורים מניאקים ואת חייבת להבין את זה.
אני מבינה, פיץ'.
את זו שאמרה לי להזכיר לך שהוא בן זונה.
הבאה בתור היא גווינביר בק.
טוב. -טוב.
לחיי פגיעות וחרא!
כן.
לחיים. -בסדר.
בסדר. -בסדר.
שחקי אותה, בק!
היי, כולם. אני בק, ואני...
לא רוצה להישמע כמו מה שלא יהיה, אבל...
אני משוררת.
ועוד איך!
"יום אחד כבר לא תצטרכי אהבה
יום אחד לא תסתובבי בעולם
כאילו זה תפקידך להחזיק את הכול
השמש, החלק הקשה של הלילה
הזמן הסודי שבו את מתעוררת לקול הלמות
קמה לפתוח את הדלת אבל הוא לא שם
כי הקול הזה מגיע מתוכך
ואת לא יכולה לענות לו לא משנה כמה עמוק פנימה תיכנסי
אהבת אותו כמו שילדים שבריריים אוהבים בריונים משגעים
כתבת עליו שירים. את..." כלומר...
"כתבת עליו פואמות
את עדיין כותבת עליו פואמות את כותבת אחת עכשיו"
למה את כל כך עצובה? את כל כך עצובה.
משהו שמח יותר, לשם שינוי, יכול להיות נחמד.
אני חושב שכולם מסכימים. תחזירו את הזמרת.
סליחה. פשוט... איבדתי את המקום.
ייקח לי רק שנייה למצוא איפה הייתי.
אני לא יכול לראות את זה. מצטער. אני פשוט לא יכול.
זה ברור מה שאת. את עיוורת מרוב אהבה.
ומה שאת אוהבת, לכתוב, העיר הזאת, החברות שלך,
ובעיקר גברים כמו בנג'י,
מה שמשותף לדברים האלה זה שהם לא ישיבו לך אהבה.
בעוד שאת נותנת הכול.
זה מטורף, מה שאנו מוכנים לעשות. אנחנו דומים מאוד, בק.
מאחרוני הרומנטיקנים האמיתיים.
"מנוע, מנוע מספר תשע
בניו יורק, בקו התחבורה..."
שקלתי את זה עם החבר החדש שלי, מר הומלס מטורף,
כשהדבר הכי המוצלח השני השבוע קרה.
הייתכן?
אני מרגיש כמו בחלום.
זה לא.
בק, את שיכורה מכדי להיות לבד.
מה אם איזה חולה נפש היה עוקב אחרייך לכאן?
ואת שיכורה מכדי לעמוד כל כך קרוב לפסים.
בק! תפסיקי לסמס לשמוק הסודה השחצן והמבריזן הזה.
- למה לא באת להקראת השירה? -
"אם הרכבת שלי תקפוץ מהפסים"
את רוצה את בנג'י.
- רציתי שתהיה שם. -
את צריכה את בנג'י, אוחזת בטלפון כאילו הוא בנג'י,
כי רק כך תוכלי להישאר מחוברת.
תשכחי מבנג'י.
ולעזאזל עם הטלפון הזה.
"תרים אותה!
תרים אותה!
מנוע, מנוע מספר תשע
בניו יורק, בקו התחבורה"
היי!
את בסדר? את יכולה לעמוד?
אל תזוזי.
חצי ממה שיש למטה יחשמל אותך, בסדר,
אז תני לי יד.
"תרים אותה! תרים אותה..."
אדוני, בבקשה, תסתום!
תני לי את היד.
הרכבת מגיעה.
"תרים אותה!
תרים אותה!"
היד שלך! עכשיו!
"תרים אותה!
תרים אותה!"
אלוהים. אני כל כך מצטערת.
לא, זה בסדר.
שנאתי... את הז'קט הזה.
אני באמת מצטערת. -זה בסדר.
אכפת לך?
אין בעיה.
את יודעת מה? נתפוס לך מונית. בסדר?
אני לא תמיד ככה.
הבנתי שהיה לך לילה כלשהו.
כלשהו.
היי, אני לא רוצה להישמע כמו מטרידנית, אבל...
אני חושבת שאני מכירה אותך.
ה... נכון. כמובן.
אני זוכר. סליחה.
ככה אני נראית כשאני פיכחת ועם השיער למעלה.
כן. לא, אני זוכר.
זה בסדר, זה יש לי פנים די סתמיים.
לא נכון.
כן, "נפשות אבודות". אני זוכר.
כן.
לאן את נוסעת?
לווילג'. אתה קרוב לשם?
סע איתי. זה המעט שאוכל לעשות.
טוב.
עברת הנה כדי להפוך למשהו? אני כן. אבל זה לא הולך.
ואני פשוט מתרוצצת 18 שעות ביממה. למה?
אלוהים! לא משנה. סליחה.
לא, בבקשה. גם אני מרגיש ככה לפעמים.
בחור שאני מכיר, הוא בעל חנות הספרים.
פעם הוא אמר לי שכל הספרים מסתכמים באמת אחת מהותית.
והיא שאם ה-IQ שלך מעל מספר מסוים...
החיים הם די בלתי נסבלים. והמספר הזה אפילו לא ממש גבוה.
אני באמת חושבת שהייתי מאושרת יותר לו הייתי טיפשה יותר.
אבל אז העולם לא היה מכיר את השירה שלך.
איך ידעת שאני כותבת שירה?
כמו כל כותב צעיר בניו יורק, לא?
כלומר, אני קורא הרבה שירה.
את מי אתה אוהב?
סטרנד, סקסטון, מריל...
אתה מתאר את שידת הלילה שלי.
אם את קוראת אותם כל לילה כדי להירדם,
אז את בהחלט שייכת לכאן.
תזכיר לי מה שם המשפחה שלך? -גולדברג.
מאיפה הגעת, ג'ו גולדברג?
גדלתי כאן.
עזבתי לזמן מה. רדפתי אחרי בחורה.
אבל חזרת? -כן, התגעגעתי.
ואני לא רודף מוצלח.
גם אני לא.
אני כאן.
לא רע.
תודה שגרמת לי להתפכח.
ושהצלת את חיי.
לא הצלתי את חייך.
כן הצלת.
אלוהים.
כמובן.
בנג'י. -הי.
זה ג'ו. הוא ממש הציל את חיי הלילה.
נפלתי על פסי הרכבת. זה היה מטורף.
מותק, אמרתי לך שאנשים טובים במהותם.
כל הכבוד, אחי.
"אחי". בזבוז שיער שכמוך.
טוב. בק, קפוא כאן בחוץ.
רגע. אולי אקח את הפרטים שלך... -כן.
שיט!
הטלפון שלי!
הוא בטח נפל לי ברכבת התחתית.
טוב. אז אולי תיתני לי את המספר שלך,
למתי שיהיה לך טלפון אחר.
בעיקרון אני משועבדת לאימייל.
הבנתי. חכם. אני למעשה זר. חייבים להיות זהירים.
טוב.
זה בקבחייםהאמיתיים@ג'ימייל.קום
בסדר.
"בק בחיים האמיתיים".
תודה.
הנה מה שלמדתי השבוע. -סליחה שלא הגעתי, את יודעת?
את מיוחדת. את מוכשרת. את מלאת תשוקה.
את חכמה.
חוץ מבדברים שאת ממש לא חכמה בהם. כמו לא לנעול את הטלפון שלך.
ולהתאהב בגברים כמו בנג'י. את חכמה מכך, אבל לא יכולה להפסיק.
כי, טוב, כי כל אחד צריך מישהו.
מה שאת באמת צריכה זה מישהו שיציל אותך.
אני יכול לעזור, בק. תני לי לעזור לך.
ג'ו.
פאק. היי.
מה קורה? למה אתה בחוץ?
זה רון.
הוא חזר הביתה שיכור.
הוא התחיל לצעוק.
הוא אמר שאני חושב שאני חכם,
קורא את הספרים שלי ומסתכל עליו כאילו הוא טיפש.
מה קרה? הוא פגע בך?
לא, הוא לא נגע בי.
ניסיתי לעצור אותו...
אני מצטער. -פאקו.
פאקו, זה בסדר. באמת. זה בסדר.
אתה יודע מה? בוא איתי. נתקן אותו ביחד. בסדר?
הצעד הראשון בתיקון משהו
זה לדעת שלא משנה כמה הוא נראה הרוס, תמיד אפשר להציל אותו.
זה נכון גם לגבי ספרים. הבנת?
הבנתי.
אז מה שיש לנו כאן זה כליבה. בעיקרון אלה פשוט מלחציים ענקיים.
דבק פוליוויניל-אצטט,
זה אומר שאין חומצה שתצרוב את הדפים. יש מחט, חוט,
ובסוף, היישר מתוך "באגס באני"...
פטיש עץ אמין.
רואה את זה?
לא צריכים את זה.
ג'ונו! תקשיב לזה.
"בנג'י היקר, שמעתי על המשקה הקל שלך.
רוצה לכלול אותך ברשימת הסתיו של חייבים-לנסות.
אשמח לדון בכך. אולי אפילו לטעום כמה? ג'ף פבנזי."
זה מי שכל הזמן צייצת לו?
זה כתב התרבות ממגזין "ניו יורק".
תענה לו, אחי.
מה אתה אומר. תניח לי, אני חושב.
ג'ף, פסיק, כל כך נחמד לשמוע ממך, חבר, נקודה.
כן, המשקאות שלנו הם הדבר האמיתי, נקודה.
אשמח להיפגש כדי שתבדוק את הסחורה, נקודה.
בוא נקבע משהו.
תגרד בזהירות לאורך גב הספר.
כמובן, תיזהר על האצבעות.
"נשמע נהדר. אתקשר בין פגישות לראות אם אתה זמין."
זה ייקח אותנו לרמה הבאה.
מתי ניפגש?
בלי להעליב, דיברנו על זה.
עדיף שלמוצר יהיו פנים ברורים יחידים בהתחלה.
זה רק עוד ממני.
טוב, גב הספר תפור.
אז אתה לוקח את זה, מהדק, ככה.
כן. זהו.
ג'ף!
הדבק מוכן. שמנו את הכורכן.
עכשיו...
אתה צריך להיות מדויק, ולהשתמש בדיוק במידת הכוח הדרושה.
היי!
היי, בנאדם. ג'ף. נעים לפגוש אותך, בנאדם.
נעים לפגוש גם אותך. היית פה פעם?
לא הרבה אנשים יודעים על זה עדיין.
זה אפטר-אוור מדהים. מאוד אקסקלוסיבי.
כן, הייתי כאן כמה פעמים.
כן?
יופי.
אז אתה תרגיש כמו בבית.
בבקשה, אחריך.
טוב.
זה למטה. שמאלה.
היי, בנאדם, אני חושב שאולי...
השעה 14:00 כשפעמון הדלת מצלצל, ואני מוכן.
אמרת לחברות שלך שתעברי כאן. אני יודע את זה כי הטלפון שלך אצלי.
אני אחזור. -טוב.
היי.
זוכר אותי? שכמעט נהרגתי על פסי הרכבת?
זה נשמע מוכר. רגע.
רציתי להגיד תודה.
לא. כבר עשית זאת.
טוב, תודה שוב.
ואני מצטערת שברחתי באותו לילה.
היה לך אורח. -לא ממש.
אז הבאתי לך מתנה.
את לא צריכה לתת לי כלום.
תשתוק ופשוט תסתכל על זה.
"מנוע, מנוע מספר תשע בניו יורק, קו התחבורה
אם הבחורה שלך נופלת על הפסים, תרים אותה, תרים אותה, תרים אותה"
כבר יש לנו בדיחות פרטיות.
אז...
בכל מקרה, זה. וכדאי שאני...
אולי אם את לא עסוקה מדי, נוכל ללכת לשתות מתישהו?
בטח.
אבל עדיין לא מצאתי את הטלפון.
אני יודע. אימייל.
נכון.
נתראה, ג'ו.
נתראה בקרוב, בק.
כל הכבוד, אדוני.
כל הכבוד.
אני לא תמיד צודק. אני אנושי. אני עושה טעויות.
את תראי.
אני צריך לבדוק משלוח למטה.
תוכל להשגיח על הקופה? -כן.
אולי אני סתם טיפש מאוהב...
אבל אני צודק לגבייך,
ואני הולך לעזור לך להשיג את החיים שמגיעים לך, בק.
בבקשה.
לא משנה מה אתה חושב שעשיתי, תפסת את הבחור הלא נכון.
לא.
אני לא.
- מוקדש באהבה לזכרו של ניק ג'רפי -
תרגום כתוביות: אורית זיו