‎În episoadele anterioare din ‎Tu...
‎Mi se spune Beck.
‎Tu ești Joe...
‎Goldberg.
‎Băieții trebuie să se protejeze.
‎Numele tău era un început glorios.
‎Prietenul nostru, internetul, ‎mi-a dat și adresa ta.
‎- ...bem ceva împreună? ‎- Sigur.
‎Hei, lasă-mă să intru!
‎Doamne, mă scoți din minți!
‎Beck, cine dracu' e ăsta?
‎Benjamin J. Ashby. ‎Născut la Greenwich, crescut la internat.
‎- După tine. ‎- Bine.
‎Omule, cred că...
‎Să nu-mi spui că o faci pentru Beck.
‎Mă tem foarte tare de ceea ce i-ai face.
‎Ți-a arătat polonicul? ‎Are un polonic roșu.
‎Are chestia asta cu plesnitul peste fund.
‎Benji, aș vrea să mă ajuți.
‎Din păcate, ‎știu că ești un mincinos patologic.
‎Știam doar ‎că Benji e o otravă îngrozitoare.
‎Am făcut ce-a trebuit ca să te ajut.
‎Au trecut trei zile de la primul sărut.
‎Recunosc că situația post-Benji ‎n-arată rău.
‎Dacă ar trebui ‎să vezi un singur film toată viața,
‎- ...care ar fi? ‎- Polițistul din Beverly Hills.
‎- Pe bune? ‎- Foarte serios.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Bine, m-ai făcut curioasă. Ia zi.
‎E un film haios, iar pericolul pare real.
‎Valabil pe toată linia.
‎Și al tău? Care e filmul tău preferat?
‎Cred că aș alege ‎Pretty in Pink.
‎O provincială care se îndrăgostește ‎de singurul tip care o vede cu adevărat?
‎Prea similar cu relația noastră, Beck.
‎Îmi place filmul ăla.
‎Voi fi acel tip. Cel care te vede. ‎O meriți după Benji.
‎Așadar...
‎fosta ta iubită,
‎de care vorbea ‎tipa de la petrecerea lui Peach,
‎Candace, parcă...
‎E normal să faci inventarul ‎suferințelor din dragoste.
‎- Îmi povestești? ‎- Dar Candace...
‎Nu prea știu cum să-ți povestesc.
‎E prea curând, Beck.
‎N-am nimic de ascuns, e povestea clasică.
‎Crezi că ești persoana potrivită ‎pentru cineva,
‎dar nu ești.
‎Mi s-a întâmplat de vreo zece ori.
‎Poate îmi spui la un pahar.
‎Sau zece.
‎- Da. ‎- Zece?
‎Zece sau așa ceva.
‎Vreau să intru. Chiar vreau. ‎Dar prefer să așteptăm.
‎Meriți să aștept. Și...
‎Pa!
‎Acum am o chestie urgentă de făcut.
‎NIMIC MAI DULCE DECÂT O PRĂJITURICĂ ‎#BRIOȘEIAȘIFUGI
‎„Ia și fugi”? Serios? „Prăjiturică”? ‎Ce dracu'?
‎Ești mort pentru mine, Benji. Mort.
‎În sfârșit, îți vezi de viața ta.
‎Și acum, că tu ai terminat cu Benji, ‎a venit momentul să termin și eu.
‎Cum scapi de un cadavru?
‎Nu pot să caut pe Google,
‎fără să las urme doveditoare.
‎Voi recurge la cei în care am încredere: ‎King, Carr, Franzen, Flynn.
‎CUM SE TRANȘEAZĂ PUIUL
‎Fapt nostim: tranșarea unui pui ‎și dezmembrarea unui om
‎implică aceiași șase pași esențiali.
‎Nu-s pregătit pentru așa ceva. ‎Prea intens.
‎Dar cred că am un plan pentru Benji.
‎Salut, Joe! Nu știam că ești sus.
‎Pot să pun Enrique Iglesias?
‎Vreau să-mi îmbunătățesc spaniola.
‎- Sunt cele mai sumbre zile... ‎- Minunat!
‎- ...din istoria lumii. ‎- Pot să pun altceva.
‎Am o groază de liste de melodii ‎cu muzică rock, club, jazz...
‎Oare o fi virgin?
‎Poți să pui Iglesias.
‎Voi fi la subsol, am de lucru.
‎Nu vreau să fiu deranjat, da?
‎Nicio problemă. Mersi, Joe.
‎Uite ce știu sigur.
‎Nu poate exista un Benji mort, ‎ca să-l jelești.
‎Trebuie să dispară.
‎M-am ocupat de rețelele sociale.
‎Un tip care petrece în draci ‎și o rupe cu restul lumii.
‎În privința cadavrului,
‎incinerarea pare cea mai rapidă.
‎Va fi nevoie de produse chimice, ‎o flacără stabilă
‎și absolut nicio amprentă dentară.
‎Da. Se pare că va trebui ‎să încetinesc descompunerea lui Benji.
‎E vorba de temperatură și umiditate.
‎Dar coborârea temperaturii ‎compromite cărțile.
‎Uscate, fărâmițate, ‎distruse pentru totdeauna.
‎Mă vor ajuta umidificatoarele.
‎Gertrude Stein a murit. ‎Nu se mai întoarce să dea autografe.
‎Sper să reziste ‎până îmi iau inima în dinți și o fac.
‎Intră!
‎Bună ziua! Sunt Guinevere Beck.
‎M-am transferat pentru masterat.
‎Am fost de acord cu profesorul Leahy ‎că ar fi mai bine...
‎Îmi cer scuze, ‎o caut pe dna profesoară Mott.
‎Beck, nu?
‎- Da. ‎- Blythe.
‎- Am auzit că vii la noi. ‎- Da.
‎Ne întâlnim aici pentru seminar, ‎marțea și joia.
‎Mott nu e ca Leahy, așa că dă tot ce poți.
‎Chiar o s-o fac. Să știi
‎că ți-am citit un eseu din ‎Review, ‎luna trecută,
‎și a fost revelator. ‎L-am postat pe Twitter.
‎Rețele sociale... Următorul mare genocid.
‎Jersey, nu?
‎- Poftim? ‎- De acolo ești?
‎Nu, sunt din Nantucket.
‎Interesant.
‎- Tu de unde ești? ‎- E o întrebare grea.
‎M-am născut în Papua Noua Guinee,
‎dar tata lucra la Departamentul de Stat,
‎așa că ne mutam tot timpul.
‎La un moment dat, ‎m-am despărțit de ai mei.
‎Am fost model la Tokio.
‎Se pare că părul meu e special acolo.
‎Scuză-mă, sunt bunicii mei. ‎Ne vedem la curs, da?
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Bună! Da?
‎Și a plecat, iar eu m-am prelins.
‎Pare o jigodie încrezută.
‎Nu. Blythe e extraordinară.
‎A scris un articol ‎despre cum ea și mama ei
‎au suferit de bulimie când erau în Italia. ‎Ea avea 12 ani.
‎- Șic. ‎- Ce... E un nas?
‎E poza unei scule, Annika.
‎- Vezi? E un prim-plan. ‎- Nu!
‎De ce e pe un covor mițos?
‎- O fi dintr-un anumit unghi? ‎- Nu înțeleg.
‎De ce cred bărbații ‎că un membru separat de corp e excitant?
‎- Nu e frumos, estetic vorbind. ‎- Nu-s de acord.
‎Am vreo 200 de poze în telefon, ‎catalogate pe categorii.
‎Un Guggenheim personal.
‎Am bâte groase, în formă de bumerang, ‎de banană,
‎dezvoltate tardiv și evreiești.
‎Bravo lor,
‎dar pentru prietenele tale ‎sexul e ceva banal.
‎Un zoom cu boașe.
‎- Tu ești diferită, nu? ‎- Nu mă mir.
‎Sincer, te înțeleg. ‎Am agățat un tip azi-noapte.
‎Eram deja cu picioarele desfăcute, ‎când am văzut că nu e circumcis.
‎Parcă ar fi avut glugă.
‎Vânzătorul de cărți are guleraș?
‎E director de librărie. ‎Și nu e vorba de Joe.
‎E un tip de pe Tinder. ‎Ne-am hârjonit și noi puțin.
‎Joe e încă în faza „poate”.
‎„Poate”? Sunt în faza „poate”?
‎Și încă ți-o pui cu alții? Beck!
‎Cum de n-am știut? ‎Cum de m-am înșelat atât de mult?
‎Dacă vrei să ți-o tragi cu alții ‎ca să uiți de Benji,
‎n-ai decât.
‎Dar nu uita de respectul de sine.
‎Vreau să spun...
‎ești cu adevărat tu însăți în clipa asta?
‎Mă rog... Așa procedez eu.
‎Îl exorcizez pe Benji.
‎Îmi explorez opțiunile ‎într-un oraș de opt milioane de oameni.
‎- E normal, nu? ‎- Da.
‎Mă duc să-mi iau de băut.
‎Frumos tatuaj!
‎N-am tatuaj.
‎Iubirea e răbdătoare și bună. ‎Și eu sunt, Beck.
‎Pentru tine, pot fi răbdător. ‎Poate chiar așa procedezi tu.
‎Nimeni nu cumpără prima pereche de blugi, ‎chiar dacă îi stă perfect.
‎Dar, deși sper din tot sufletul ‎că e o fază,
‎când am căutat la tine pe iCloud,
‎am dat de festivalul milenialilor.
‎Un tip cu un tigru. ‎Agentul lui Junior William Morris.
‎Un aspirant viking. Ai fost ocupată, Beck.
‎Concurența e mai mare decât credeam.
‎Chestia dintre noi e nouă, fragilă. ‎Și a fost nevoie de un sacrificiu uman.
‎Nu pot scăpa de toți tipii din New York.
‎Dacă vreau să-ți câștig inima, ‎trebuie să-ți demonstrez.
‎Nu sunt un „poate”. Sunt alesul.
‎A venit momentul
‎să scap de Benji, ca să mă pot concentra ‎exclusiv pe tine, Beck.
‎Pe noi.
‎O să am nevoie de provizii.
‎Salut, Joe! Ai zis că vrei să vorbim.
‎Da. Uite ce e.
‎Lucrez la un proiect secret, ‎dar trebuie să deschid librăria.
‎Așa că poate îmi faci tu niște comisioane.
‎Îți dau bani pentru cărți. ‎Rămâne între noi.
‎Sigur că da. Rămâne între noi. ‎Ce-ți trebuie?
‎Va trebui să te duci în mai multe locuri.
‎AZOTAT DE POTASIU - BANDĂ ADEZIVĂ ‎APRINZĂTOR - SFOARĂ
‎Te poți baza pe mine.
‎Mersi, Pac.
‎„Porcul și eu
‎În ochi, o boare
‎Inimile-s una
‎La apus de soare”
‎Nu cred că are profunzimea ‎de care ești capabil.
‎Nu m-a afectat prea tare.
‎Interesant, Blythe.
‎Cum menținem atenția cititorului?
‎Insuflăm o specificitate dureroasă ‎unui concept universal.
‎- Altfel oamenii dau pagina. ‎- Exact.
‎Mă tem cel mai tare, ‎și nu mă refer la poezia lui Yuri în sine,
‎nu să scriu prost, ‎ci să fiu de neremarcat.
‎De neremarcat. Asta e temerea.
‎Sper că ți-a fost util, Yuri.
‎E suficient pentru azi.
‎Urmează Blythe. Și Beck.
‎Trimiteți-ne o bucată la alegere, ‎mie și colegilor voștri,
‎și o comentăm joi.
‎Bine.
‎Uite ce-am spicuit ‎din acest ritual zadarnic, Beck.
‎N-ai chef să scrii acum.
‎Și-ți trebuie un pat nou.
‎Poate că întâlnirea aia înflăcărată, ‎dar deșartă,
‎cu barmanul ăla ochelarist, ‎ar putea fi în avantajul nostru.
‎JOE - N-AI AVEA CHEF DE CUMPĂRĂTURI?
‎ÎMI TREBUIE O MĂSUȚĂ
‎Am timp, face Paco cumpărăturile.
‎Mi-ai citit gândurile.
‎JOE ‎VIN SĂ TE IAU PESTE O ORĂ.
‎Dar trebuie să-mi iasă perfect.
‎Și, ca să-mi iasă, ‎trebuie să scot artileria grea.
‎Buickul Skylark al dlui Mooney.
‎Cobori scările în blugii ăia strâmți, ‎dar nu prea strâmți.
‎Porți șlapi și-ți lucesc unghiile.
‎Ți-ai strâns părul la spate
‎și bine că n-ai urme de mușcături, ‎măcar atât.
‎Doamne! Nu pot să cred ce mașină ai!
‎M-ai salvat.
‎Nici nu știi cât îmi trebuia un pat nou.
‎O nouă provocare.
‎Cum trec ușor de la pahare
‎la: „Mamă! Joe e alesul”?
‎Ciudat.
‎Am și eu unul la fel.
‎Da, știu. Mi-a spus Benji.
‎Era al tatălui meu.
‎Polonicul infam, roșu. ‎Îți place să fii plesnită cu el.
‎Chiar îți dorești asta, Beck?
‎Cauți un astfel de bărbat?
‎Alege odată.
‎Sunt făcute din același lemn prea scump.
‎Nu mă pot hotărî.
‎Oamenii încearcă ‎să dea un sens vieții cumpărând
‎lumânări de 60$ și veioze cu consum redus.
‎Mie îmi plac toate.
‎Nu, nu știu dacă să iau ‎un pat matrimonial normal sau ‎king.
‎N-ai loc destul în dormitor ‎pentru un ‎king.
‎Ai dreptate. E prea...
‎De unde știi?
‎Suntem la New York. N-are nimeni ‎un dormitor pentru un pat ‎king.
‎Ce e?
‎Tipa asta, Blythe, de la seminar, ‎și-a predat deja lucrarea.
‎Și?
‎Eu nici n-am început-o ‎și trebuie s-o predau mâine.
‎Mamă!
‎A ei e...
‎fantastică.
‎E despre o cioară ‎care zboară în casa unei femei,
‎se lovește de pereți ‎și lasă urme de sânge.
‎Sună oribil.
‎Citește-o.
‎Ei bine?
‎Cred că ai dreptate.
‎Știu.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Orice.
‎Juri să spui adevărul?
‎Pe onoarea mea de cercetaș.
‎Crezi că sunt de neremarcat?
‎Cei care nu se remarcă nu-și fac griji ‎că nu se remarcă.
‎Asta e, Beck. A venit momentul.
‎O să-ți arăt cât ești de remarcabilă.
‎Îți plac chestiile nerușinate? S-a făcut.
‎- Stai! ‎- Ce e? Credeam că vrei...
‎Că vreau să fiu arestată
‎că mă lingi jos în public?
‎Nu e pe lista de azi.
‎Cred că am înțeles greșit.
‎Nu ne încrucișăm privirile de zece minute.
‎Mai rău de-atât nu se poate.
‎- Alo? ‎- Bună, Joe. Sunt Ethan.
‎- Ethan, de la librărie. ‎- Da.
‎Știu cine ești, Ethan.
‎A căzut curentul.
‎Electricianul crede că e o supraîncărcare,
‎dar tabloul de siguranțe...
‎E la subsol, cu un cadavru.
‎...e încuiat.
‎Ar putea forța încuietoarea, ‎dar voiam întâi...
‎Nu, nu!
‎Spune-i electricianului să plece, ‎că-l sun eu mai târziu.
‎Închide librăria și du-te acasă.
‎Mă ocup eu când mă întorc, da?
‎Bine.
‎E în regulă?
‎Da, doar o mică problemă la librărie.
‎Te duc acasă.
‎Mă temeam c-o să se întâmple. ‎Șase umidificatoare
‎și un aparat de aer condiționat ‎din anii '70, la nivelul minim.
‎Chiar și mort, Benji e o pacoste colosală.
‎Bine. Fără aer condiționat,
‎se pare ‎că viteza de descompunere s-a mărit.
‎E o secreție?
‎Biologic, situația a devenit disperată ‎la capitolul Benji.
‎Și la capitolul cărți rare.
‎Dar nu pot să le protejez ‎dacă nu scap întâi de el.
‎Benji trebuie să dispară.
‎Ce faci?
‎Înțelegi chineza?
‎Și ai un ciocan?
‎Cărțile sunt în siguranță. ‎Nu mai sunt cadavre la subsol.
‎Și nu pot să ard cadavrul ziua.
‎Așa că Benji poate ‎să aștepte puțin în mașină.
‎- Bine, gata. ‎- Gata?
‎Dă-i puțin drumul.
‎- Bine. ‎- Da.
‎- A intrat! ‎- Bine.
‎- Dă-mi ciocanul. ‎- Da.
‎Ar trebui să țină.
‎- Te descurci? Perfect. ‎- Gata?
‎Și gata! Hai!
‎Zi cât.
‎Cât, cât...
‎În cinstea noastră!
‎Ești o ucenică bună.
‎Voiam să spun același lucru.
‎Iartă-mă pentru mai devreme. ‎Nu voiam să mă supăr așa de rău.
‎Nu-i nimic.
‎Ba e. Dar...
‎nu vreau să te gândești așa la mine.
‎Te plac, Joe.
‎Chiar te plac.
‎Și mă gândeam la altceva, sinceră să fiu.
‎Nuvela lui Blythe m-a băgat în ceață.
‎Nu e o întrecere.
‎Știu, dar mă întreb...
‎dacă voi fi și eu în stare să scriu așa.
‎- Ai talent. ‎- N-ai de unde să știi.
‎Știu că ai nevoie ‎să nu te mai gândești atât.
‎Uită de Blythe. De tipa asta, Blythe.
‎Uită de toți. Scrie ce vrei.
‎Doamne! Toată lumea zice asta, ‎de parcă ar fi simplu.
‎Știu. Bine...
‎Întrebare rapidă.
‎Nu te gândi.
‎- Răspunde pe loc. ‎- Bine.
‎Ce te lovește ca un pumn în burtă... ‎Primul gând.
‎Tata.
‎Înainte să...
‎Da.
‎Normal.
‎Era dependent de droguri.
‎A fost greu.
‎Și înfricoșător.
‎Erau și zile bune.
‎Știam că vor fi și zile
‎când o să mă trezească mirosul clătitelor.
‎Folosea un polonic roșu ‎ca să amestece aluatul.
‎Asta e povestea polonicului roșu?
‎Iar eu râdeam ‎și cântam un cântec prost din topul 40.
‎Și totul părea în regulă.
‎Apoi ieșea iar,
‎polonicul ajungea la loc în sertar...
‎și eu așteptam următoarea zi bună.
‎Până n-au mai fost.
‎Nu mă așteptam să spun atâtea.
‎Ai dreptate.
‎N-ai nimic cu adevărat semnificativ ‎despre care să scrii.
‎Benji se înșelase amarnic.
‎Povestea cu polonicul roșu... ‎Nu vrei să fii plesnită cu el.
‎Vrei să te simți în siguranță. Iubită.
‎Vrei ca cineva să-ți facă clătite.
‎Dă-l încoace.
‎Nu uita unde am rămas. Vin imediat.
‎Vin!
‎- Ai pățit ceva? ‎- Da.
‎- Bine că ești acasă! ‎- Peach.
‎- Ți-am scris. ‎- Era clar.
‎Am o inflamație puternică.
‎Cred că trebuie să mă duc la Urgențe.
‎Joseph. Nu știam că ești și tu.
‎Ți-am zis că vine.
‎Peach se simte rău.
‎Nu știu dacă e nevoie să-ți spun,
‎dar am un sindrom al vezicii, ‎numit cistită interstițială.
‎Vai!
‎Unii cred că sunt îngâmfată,
‎dar, de fapt, ‎nu pot să mănânc la fast-food.
‎Și trebuie să beau ‎băuturi cu aciditate mare,
‎precum Ketel One, Goose sau suc de pere.
‎Parcă ai băut shoturi de Jäger ‎la petrecere.
‎- Hai la spital. ‎- Da.
‎Joe e cu mașina. Ne duce el. ‎Poți să ne duci, nu?
‎Desigur.
‎Am un cadavru în portbagaj, ‎dar ce mare scofală?
‎Durează o veșnicie.
‎A luat-o pe strada cea mai nasoală.
‎Fii amabilă.
‎Mă doare rău.
‎Scuze.
‎- Joseph. ‎- Da.
‎Îmi e greață. Poți să deschizi geamul?
‎Simt un miros de putreziciune ‎care vine din spate.
‎Ce să zic? Mirosurile din oraș.
‎Doamne! Nu mai rezist.
‎Mergem pe jos. Trebuie să ies de aici.
‎Îmi pare nespus de rău.
‎În curând se întunecă.
‎Iau proviziile, duc cadavrul narcisist,
‎înainte cunoscut drept Benji, ‎la destinația finală,
‎aprind un chibrit ‎și sunt al tău pe veci, Beck.
‎Păi, nu mă așteptam la asta.
‎El e.
‎„Azotat de potasiu. ‎Șase role de bandă adezivă.
‎Aprinzător. Sfoară. Pânză de sac. Lemne.”
‎Ne explicați la ce vă trebuie?
‎Să explic lista dintr-un tutorial ‎Cum să scapi de un cadavru?
‎Înțeleg.
‎Înțeleg cum pare.
‎Știu că am greșit că l-am rugat pe Paco,
‎dar am fost foarte aglomerat ‎în ultima vreme.
‎Speram să fac din lumea asta ‎un loc mai bun.
‎Ar fi mai simplu să vă arăt.
‎Da, vă arăt. Veniți.
‎Tehnic, n-avem voie să plantăm nimic aici.
‎Încercam să mă ascund puțin.
‎Și produsele chimice?
‎Dizolvă rădăcinile.
‎Și aprinzătorul?
‎Fac grătar.
‎Poftim.
‎Gustați.
‎- E bună. ‎- Mulțumesc.
‎A făcut o grădină. Și ce?
‎I-am zis să nu se mai apropie ‎de copilul iubitei mele.
‎Și el ce face? ‎Îi dă bani pentru comisioane?
‎Ți-am zis că-s ofițer de probațiune.
‎Avem mereu de-a face cu tipi ca ăsta. ‎E un psihopat. Sunt sigur.
‎Treci în casă!
‎Spune-i mamei că vin imediat.
‎Bine.
‎Puștiul are deficit de atenție. ‎Nu-i ușor cu el uneori.
‎De-aia e vulnerabil ‎față de ciudați ca ăsta.
‎Îmi cer scuze dacă am întins coarda.
‎Dar am văzut că lui Paco îi e mereu foame.
‎I-am dat câțiva dolari să se ducă
‎să-și ia un sendviș.
‎I-am împrumutat și cărți. Atâta tot.
‎Pare puțin neglijat.
‎Îți arde de glume?
‎Nu zic că-s părinți denaturați. ‎Multă lume bea.
‎- Până aici ți-a fost! ‎- Ajunge!
‎Ne cerem scuze că v-am deranjat.
‎Succes cu grădina!
‎Mulțumesc, dle polițist.
‎Oamenii-s așa ușor de păcălit...
‎Ca polițiștii ăștia.
‎Sunt un tip cumsecade. ‎N-au de ce să-și facă griji.
‎Lumea crede ‎tot ce le confirmă propriile idei.
‎Din păcate, ‎se pare că și tu ești așa, Beck.
‎Credeai că îl meriți pe Benji, ‎cu nepăsarea lui.
‎Crezi că o meriți pe Peach, ‎cu melodramele ei. Și tot așa.
‎Vreau să te sun și să-ți spun, dar nu pot,
‎fiindcă există o perioadă ‎de așteptare tradițională
‎între două comunicări, ‎când te întâlnești cu cineva.
‎Urăsc generația asta.
‎Mulțumesc.
‎Îți mulțumesc că ai rămas.
‎Sincer, nu știu ce-aș fi făcut fără tine.
‎Poți conta mereu pe mine.
‎Mersi.
‎Ce părere ai despre Joe?
‎Da, îmi place.
‎Eu cred că-l plac mult de tot.
‎Nu știam dacă sunt pregătită ‎să mă implic, dar poate...
‎Doar nu vorbești serios!
‎Lucrează într-o librărie.
‎Beck, te cunosc.
‎Nu vrei să aniversați cinci ani
‎plătind jumi-juma la Katz's Deli.
‎Ai nevoie de cineva ‎care să aibă grijă de tine.
‎Ca să scrii, să fii liberă și fericită.
‎Nu ai nevoie de Joe ‎și de limitele sale financiare.
‎Nu e corect.
‎Nu mă plătește nimeni să fiu corectă.
‎Ce zici, mergem să mâncăm ceva? ‎Mor de foame.
‎N-aș merge.
‎Trebuie să ajung acasă. ‎Mă bucur că te simți mai bine.
‎Nu, nu! Nu acum.
‎Bine, Beck.
‎Bună! Cum se simte pacienta?
‎Mai bine. Mulțumesc că ne-ai dus.
‎Doctorul a zis c-a fost bine ‎că ne-am dus din timp.
‎Da?
‎Ce zici dacă ne întâlnim la mine ‎și continuăm de unde am rămas?
‎Și Peach?
‎Ce-i cu ea?
‎Unde e?
‎La restaurantul indochinezesc. ‎O liniștește.
‎Perfect. Peach dă pe gâtul ăla costeliv ‎un biban chilian la abur,
‎iar eu risc să fiu prins.
‎Ce zici?
‎Te plângi că nu poți să scrii,
‎dar apoi lași totul baltă ‎pentru o urgență medicală.
‎Care ar putea fi de ordin psihosomatic.
‎Voiam să zic, ce zici, vii?
‎Chiar mi-aș dori să pot veni,
‎dar sunt foarte ocupat acum ‎și trebuie să te las.
‎Știu că Peach a apărut ‎într-un moment nepotrivit,
‎dar nu scriam când a venit ea.
‎- Știu. ‎- Sfatul zilei.
‎Nu răspunde la telefon ‎când arzi un cadavru,
‎fiindcă se pare ‎că-ți scapă și ce nu voiai să spui.
‎...trimiți niște mesaje contradictorii.
‎Ce vrei să spui?
‎Încerc să fac ce vrei tu, ‎dar nu-mi dau seama ce vrei.
‎Să-ți montez un pat, ‎să fiu cu tine pe pat,
‎să te duc cu mașina,
‎fiindcă așa vrea prietena ta...
‎Pe bune, Joe, ține-ți gura.
‎Iartă-mă. Trebuie să închid.
‎Dar...
‎Salut! Cum merge?
‎Bine. Ce foc de tabără!
‎Da. Am cam exagerat.
‎Puteți să veniți, dacă vreți.
‎Ziceți nu, vă rog.
‎Ne-ar face mare plăcere.
‎Dar trebuie să ne întoarcem la mașină ‎până nu se-ntunecă de tot. Mult noroc!
‎- O seară plăcută! ‎- La fel și ție.
‎Cred în dragostea la prima vedere. ‎Mi s-a întâmplat cu tine, Beck.
‎Și probabil am distrus-o la fel de rapid,
‎pe durata unui apel telefonic.
‎Au fost în zadar toate astea?
‎Cum putem descrie ‎bucuria regelui și a reginei,
‎când și-au văzut fiica...
‎Te-am tot sunat, Beck.
‎Dar îmi intră robotul.
‎Cele mai nasoale cuvinte...
‎Oare cum ar fi fost copiii noștri?
‎Ar fi crescut citind, ‎nu pironiți pe iPaduri.
‎Și nu le-am fi dat nume
‎precum Gulliver, Blaze sau Mysti cu „I”.
‎Am fi făcut furori. Împreună.
‎Nu trebuia să se termine așa.
‎Sună-mă, Beck.
‎Sfârșit.
‎Nu vreau să te lingușesc,
‎dar am impresia ‎că ești reîncarnarea lui Raymond Carver.
‎Foarte drăguț din partea ta, Tomas.
‎M-am născut în '88, anul când a murit,
‎așa că, deși e ciudat, ‎să știi că nu ești primul care mi-o spune.
‎Felicitări, Blythe! ‎De-abia aștept să văd ce urmează.
‎Beck, nu credeam că vii. ‎Nu ne-ai trimis paginile.
‎Știu. Îmi cer scuze. ‎Și îmi pare rău că am întârziat...
‎Le-am scris, dar sunau prea melodramatic,
‎așa că am luat-o de la capăt ‎și am pierdut noțiunea timpului.
‎Dar asta mă reprezintă pe mine ‎și ceea ce vreau să transmit.
‎E doar o pagină, dar...
‎E prea puțin ca să comentăm.
‎Ar trebui s-o citim acum? ‎În fața ta? E cam jenant.
‎În acest caz, te previn
‎că sufăr de autism facial ‎și nu pot ascunde ceea ce gândesc.
‎Hai să reprogramăm citirea altă dată.
‎Beck?
‎Bună!
‎Nu-mi place să recunosc, dar ai dreptate.
‎Puțin.
‎Aș face orice pentru prietenii mei. ‎Mă ascund după ei? Da.
‎Îi folosesc drept scuză să nu scriu?
‎Sincer, aș găsi orice scuză ‎să nu scriu, fiindcă...
‎Mi-e frică să nu dau greș.
‎Doar o pagină, și voi avea confirmarea ‎că-s cea mai proastă scriitoare.
‎Vreau să spun ‎că-ți trimit mesaje contradictorii
‎pentru că nu știu cine sunt.
‎Și-atunci, cum aș putea să știu ce vreau?
‎Știu că pare o chestie nasoală, ‎tipică pentru mileniali.
‎Nu spune nimic.
‎În acest moment, însemni totul.
‎Uite ce e. Poate tu știi cine ești, ‎dar nici tu nu o arăți.
‎Ești un tip de treabă, ‎îmi spui că sunt remarcabilă,
‎ești un tip cu sentimente, ‎îmi spui să scriu din suflet,
‎dar apoi încerci să mă lingi jos ‎într-un magazin de mobilă.
‎Dacă n-aș fi sigură, ‎aș zice că ascunzi ceva.
‎Ce Dumnezeu faci cu o pătură Pendleton?
‎Nici nu ți-am văzut apartamentul
‎și nu vorbești niciodată de prietenii tăi.
‎Cine ești?
‎Bine, a fost prea mult.
‎Suna mai bine în gând.
‎Vreau să-ți arăt ceva.
‎Vrei să mă cunoști, Beck?
‎O să-ți arăt cine sunt cu adevărat.
‎Aici ținem cărțile foarte rare.
‎De colecție. Ediții princeps.
‎E vorba de hârtie, pânză, piele, lipici. ‎Toate vulnerabile.
‎Sensibile la lumină, ‎umezeală, temperatură.
‎De-aia trebuie să stea aici.
‎Ca să le protejez.
‎Pot să te duc în apartamentul meu. ‎Când vrei tu.
‎Chiar vreau să-mi cunoști prietenii. ‎Dar acesta...
‎e cel mai important loc din lume ‎pentru mine.
‎Oricât ar suna de ciudat.
‎Cărțile astea sunt mai vii
‎și mai prețioase ‎decât majoritatea oamenilor.
‎Vrei să știi cine sunt? Uite-mă.
‎ȘTERGERE CONT
‎CONTUL TĂU A FOST ȘTERS CU SUCCES
‎Aici erai!
‎Gata, am terminat cu Tinder.
‎- Bravo, scumpo! ‎- Păi...
‎Mi se pare un pas înainte, nu?
‎Îmi face bine.
‎Și Joe îmi face bine.
‎Orice ai nevoie, Becks.
‎Zic și eu, sincer...
‎Poate nu-i așa de rău să duci ‎o viață simplă. Poate ai nevoie de asta.
‎Mi-ar trebui și mie.
‎Joe nu e simplu. E diferit.
‎Complicat.
‎Ciudat. Lipsește o carte.
‎Serios? Ce carte?
‎Ozma din Oz.‎ Nu, era aici.
‎Joe o răsfoia la petrecerea mea.
‎O găsești tu pe undeva.
‎Ai șters contul Tinder.
‎Și acum m-ai sunat ‎și mi-ai zis să vin la tine.
‎Încrederea în marea noastră poveste ‎de dragoste a fost restabilită.
‎Iartă-mă, Joe. Ce prost am fost!
‎Am lăsat lista pe pat ‎și a găsit-o Ron. Iartă-mă!
‎Nu ești prost. Nu e vina ta.
‎Am încercat să-i explic, dar...
‎Nu e vina ta.
‎Cei ca Ron sunt niște scandalagii.
‎Trebuie să fim cu un pas înaintea lor.
‎Ca muschetarii. Erau mereu ‎cu un pas înaintea cardinalului, nu?
‎„Unul pentru toți.”
‎„Și toți pentru unul.”
‎Paco!
‎Treci înăuntru!
‎Miroase a burbon de la o poștă.
‎Ți-am zis să lași copilul în pace.
‎I-oi fi păcălit tu pe polițiști ‎cu grădina ta de roșii,
‎dar eu am dreptate.
‎E ceva în neregulă cu tine.
‎Ți-o citesc în ochi.
‎Trece-o la „probleme viitoare”.
‎Cioc, cioc. Ai ajuns?
‎În seara asta...
‎În seara asta am de gând ‎să-ți arăt că eu sunt alesul.
‎Îmi faci clătite mai târziu.
‎Tocmai ai...
‎Subtitrarea: Aurelia Costache