‎În episoadele anterioare din ‎Tu...
‎Telefonul tău vechi, care e la mine, ‎încă e conectat la ‎cloud.
‎Înseamnă că încă sunt conectat la tine.
‎Sunt poetă.
‎- Pleacă de pe scenă! ‎- Încheie odată!
‎Te-ai mutat aici ca să devii cineva? ‎Eu da. Dar nu-mi iese.
‎Crezi că sunt de neremarcat?
‎Cei care nu se remarcă nu-și fac griji ‎că nu se remarcă.
‎- Mă bucur să te văd, scumpo. ‎- Și eu, tată.
‎Din câte văd, era dependent, ‎dar n-a murit.
‎E aici. E în viață. ‎Ai putea scrie despre el.
‎Benji era o otravă îngrozitoare.
‎Alergia la alune era reală.
‎Se pare că Benji o să moară om cinstit.
‎- Nu e în regulă să țipi. ‎- Adulții țipă mereu.
‎Adulții sunt niște măgari.
‎I-am zis să nu se mai apropie ‎de copilul iubitei mele.
‎Pare puțin neglijat.
‎- Până aici ți-a fost! ‎- Ajunge!
‎E o colecție fantastică.
‎Ciudat. Lipsește o carte. O răsfoia Joe.
‎Desigur, nu intenționam să păstrez cartea.
‎Dacă Peach mai are vreo problemă,
‎n-o s-o las să ne stea în cale, Beck. ‎N-o s-o las.
‎Bună dimineața. ‎E momentul meu preferat al zilei.
‎Când suntem numai noi doi.
‎Mă priveai când dormeam?
‎Ciudatule!
‎Îmi place mica noastră rutină. ‎Mereu aceeași, dar neplafonată.
‎Sex. Duș. Iar sex.
‎Mic dejun. Avocado cu sare, ‎bacon crocant. În fiecare zi.
‎Tatăl tău nu era consecvent, ‎și încă suferi.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Dar cu ajutorul meu...
‎Te superi dacă mai lucrez? Am...
‎Mănâncă. Muncește. Strâng eu rufele.
‎Exact, Beck. Îți spăl și rufele.
‎Îți protejez timpul. ‎Te las să te concentrezi.
‎Și știi ceva? ‎De când ți-am făcut diminețile sacre,
‎chiar ai început să scrii.
‎Fără distrageri.
‎În general.
‎Iar Ron și Claudia?
‎Dacă ai spăla vasele astea,
‎n-aș mai da peste un teanc de farfurii!
‎Nu poți să le zici nimic?
‎Nu-mi place să mă bag în viețile altora.
‎Ar fi cazul s-o faci. ‎Eu trebuie să plec la curs.
‎Ce nu-mi place la diminețile noastre?
‎Că iau întotdeauna sfârșit.
‎Îmi petrec timpul așteptând ‎următorul moment când o să te văd.
‎Mă înveți să fiu mai răbdător.
‎Și am nevoie de ajutor ‎când e vorba de prietenele tale.
‎Petrecem serile cu prietenele tale
‎și nu ratăm nicio emisiune ‎Burlacul.
‎Cum pot suporta asemenea grosolănii ‎femeile care se respectă?
‎Uneori mi se pare ‎că sunt singurul feminist.
‎Ori epilare braziliană, ori tufiș.
‎Și apoi: „Fofoloanca mea e fără cusur.”
‎Stai să ne-nțelegem, cucoană. ‎Nu pot să cred!
‎E de tot râsul.
‎Tipele astea ‎sunt și mai serbede de-aproape.
‎Lynn e o peșteră întunecată, ‎unde mor conversațiile.
‎E de tot râsul.
‎Personalitatea ei e activată ‎doar de cocteilurile cu puține calorii,
‎de aceea sunt sigur că bea atât.
‎Annika e convinsă că-s fantastic, ‎ceea ce e adevărat,
‎dar vrea să fie de partea mea
‎doar ca să-i facă ‎în ciudă Reginei Jigodie,
‎Peach Salinger.
‎- Doar n-ați început distracția fără mine! ‎- Ba da.
‎Annika, slavă Domnului că ai pieptul mare!
‎Așa nu pătezi cu guacamole pătura ‎himalaiană pe care i-am dăruit-o lui Beck.
‎Și uite așa se tachinează ‎pe teme alimentare.
‎Peach se ia de trupul Annikăi, ‎Annika își freacă sânii sub nasul ei,
‎gest care, pentru un mecanism ‎de apărare, e mai bun decât plânsul.
‎Mă duc să iau hârtie de bucătărie.
‎Stai, trebuie să-mi iau de băut.
‎Nu, mă duc să-ți aduc eu.
‎Stai acolo. Îmi face plăcere să vină ea.
‎E mult mai distractiv ‎decât la seara fetelor.
‎Când eram doar noi, fetele.
‎Peach nu mă înghite.
‎N-ar fi trebuit să-i fur cartea.
‎Sau n-ar fi trebuit să i-o înapoiez.
‎Dar e de domeniul trecutului, Beck.
‎Dacă voi continua să fiu iubitul perfect,
‎o să vezi că viața e mai sănătoasă ‎departe de toxicitatea asta.
‎Joseph, mă gândeam ‎să mai scap de niște cărți
‎și voiam să întreb un expert. ‎Cât valorează cartea asta?
‎Tot încearcă să demonstreze
‎că aș fi în stare s-o șterpelesc.
‎E tipărită de Reilly & Britton. ‎O ediție originală rară.
‎Mai bine o vând repede.
‎Înainte ca vreun disperat ‎să-mi fure comoara.
‎Ar fi mai tragic să nu apreciezi ce ai.
‎În locul tău, n-aș renunța la ea.
‎Dar ce știu eu? Sunt doar un vânzător.
‎Mă străduiesc, Beck. Serios.
‎Dar prietenele tale scot la iveală ‎ce-i mai rău în mine.
‎Și uite ce m-a învățat Rastiche.
‎- Re minor. Piele de găină, frate. ‎- E re minor?
‎Bună, Joe!
‎Locul ăsta e...
‎mucegăit.
‎Bună!
‎Annika, ce te-aduce la Mooney's?
‎Site-ul tău și tristețea profundă ‎pe care o evocă.
‎L-ai făcut cu Myspace?
‎Îi tot spun lui Joe ‎că trebuie să ne modernizăm.
‎Joe, am 3,6 milioane de urmăritori.
‎Primesc 12 miare ‎pentru un selfie cu ochelari,
‎dar sunt dispusă să vă fac publicitate ‎gratis, pentru că am un suflet mare.
‎Bine, de acord.
‎Dacă îți trebuie ‎muzică tradițională rusească...
‎Mulțumesc. Dar mă descurc.
‎Gagicile deștepte își tonifică creierul ‎la Mooney's. Hashtag, bengos.
‎Pentru a deveni formator de opinie,
‎sau mai exact vedetă Instagram, ‎e esențial să n-ai pic de rușine.
‎Cu formele ei, ‎Annika își construiește un imperiu.
‎Le inspiră pe femei, îi excită pe bărbați.
‎Câștigă toți.
‎Ar putea fi o chestie de emancipare ‎dacă n-ar fi clar o reacție
‎la faptul că a fost, citez, ‎„prietena grasă a lui Peach de la școală”.
‎ANUL BOBOCILOR ‎ACTUALIZAT ACUM ȘASE ANI
‎Ce e asta? ‎Mersi, Facebook privat al Annikăi.
‎Salut, rinoplastie!
‎Uite că am găsit un mod de a o răsplăti ‎pe Annika pentru amabilitate.
‎Annika, de ce nu ai pus asta pe Instagram?
‎Doamne, pentru că e umilitoare!
‎Eu par adorabilă și tontuță, dar Peach...
‎Bine că nu e pe Facebook! ‎E drăguță, totuși.
‎O întrebi mereu pe Peach ‎înainte să postezi ceva?
‎Nici pomeneală!
‎Ai dreptate. Ducă-se dracu'! ‎E tare poza asta.
‎Îmi trebuie un titlu deștept.
‎Ce zici de asta? ‎„Jigodiile când sunt ele însele.”
‎Joe,
‎parcă mi-ai fi citit gândurile.
‎Nu, îi cunosc publicul.
‎Echipa Joe, unu. Peach, zero.
‎Ai fi mândru de mine, Beck. ‎Sunt un prieten bun.
‎Bună ziua, Allison. Voiai să mă vezi?
‎Guinevere, ia loc, te rog.
‎Înțeleg că e mai greu ‎să scrii despre anumite lucruri.
‎Propriile familii sunt de obicei ‎în capul listei.
‎- Mă bucur că ai continuat. ‎- Mulțumesc.
‎Agenta mea literară a fost promovată
‎și poate îți găsește ‎vreo lucrare de făcut.
‎Eseuri personale, recenzii...
‎Sunt de acord, cum să nu! ‎Mulțumesc, Allison.
‎- O să-ți trimit datele ei. ‎- Bine.
‎Și, Beck?
‎Mi-a părut rău când am citit ‎că a murit tatăl tău.
‎Peach s-a străduit ‎să te scoată la o seară a fetelor.
‎Dar tu m-ai ales pe mine. ‎Joe, două puncte. Peach, ciuciu.
‎Cred că ești prea elegant pentru sushi.
‎Nu, tu ești informală ‎pentru serata planificată de mine.
‎Tema serii noastre e Fitzgerald și Zelda.
‎- Care dintre noi e Zelda? ‎- Eu, normal.
‎Începem de la Palm Court,
‎unde cuplul literar a dansat ‎lângă fântâna de la Plaza.
‎Și unde hamburgerul costă 30 de dolari.
‎Ar fi cazul să-ți pui ceva mai festiv.
‎O să stăm în separeul ‎unde F. Scott a conceput ‎Gatsby.
‎Pare o știre falsă.
‎După ce criticăm cheesecake-ul ‎cu brânză de capră, de 50$,
‎o trăsură trasă de cai ne va duce
‎- ...într-un club și mai exclusivist... ‎- Nu.
‎...unde a dansat însăși Zelda ‎în noaptea aia.
‎Ciudat. Annika nu mă sună niciodată.
‎Bună, Annika.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Ce video?
‎Am un presentiment rău, Beck.
‎Dă clic pe profilul meu.
‎Ies cu negri care...
‎când mă văd, ‎rămân cu gura căscată, înțelegi?
‎Dar unde-s albii ‎care vor tipe cu fundul mare?
‎Postare anonimă.
‎Pare un video vechi, ‎dar replicile rasiste sunt mereu în vogă.
‎Internetul se întoarce violent ‎împotriva Annikăi.
‎Sigur, pot să vin la tine.
‎Nu-ți dai seama, Beck? ‎Un video din facultate? Azi?
‎Tocmai când Annika i-a făcut-o lui Peach?
‎Fă naibii legătura.
‎- Trebuie să plec. Annika... ‎- Bine, du-te la prietena ta.
‎Ajut-o s-o împingă pe Peach pe geam.
‎- Îți scriu mâine. ‎- Bine.
‎Am făcut o greșeală. ‎Am subestimat-o pe Peach. Și cruzimea ei.
‎Azi e Annika. Mâine ai putea fi tu. Noi.
‎Beck, poate n-o să pot dovedi
‎că cea mai bună prietenă a ta ‎te poate distruge pocnind din degete,
‎dar asta n-o să mă împiedice să încerc.
‎O să-mi lipsești în dimineața asta. ‎Dar s-a ajuns aici.
‎Alerg. Acum sunt alergător.
‎Până ieri mă străduiam s-o evit pe Peach.
‎Dar știi cum se spune.
‎Ține-ți prietenii aproape, și dușmanii...
‎Dușmanii poți să-i pierzi, ‎că nu ești deloc în formă.
‎De ce mă doare rinichiul?
‎E o tortură, dar trebuie ‎să știu cu ce avem de-a face.
‎Trebuie să văd ce-i poate pielea.
‎Proba A. Peach își începe ziua ‎pedepsindu-și propriul corp.
‎Sadomasochistă? Ortorexică? ‎Juriul încă deliberează.
‎Proba B. Peach e urâtă de ceilalți ‎la serviciu.
‎Jayden, scaunele Jacobsen comandate ‎sunt o țeapă.
‎Și datele despre reședința Vanderbilt
‎trebuia să fie în biroul meu până la 7.00.
‎E 6.50.
‎Justificare? Nepotism? Mă apropii.
‎Nu se duce nicăieri fără laptop.
‎Dac-aș putea să-l deschid...
‎Proba C din turul psihicului lui Peach.
‎Stângăcie? Țicneală?
‎Dacă ăsta e fructul imaginației lui Peach,
‎cine știe de ce grozăvii e în stare?
‎Măcar am vechiul tău telefon.
‎PEACH ‎VIN SPRE TINE.
‎Uneori sunt avertizat ‎când apare dra Simpatie.
‎- Bună. E și Joseph? ‎- Da, lucrează pe-aici.
‎Bună dimineața, Joseph!
‎Care e vestea cea mare?
‎Nu voiam să fiu lipsită de tact
‎și să distrag atenția ‎de la criza Annikăi de aseară,
‎dar profesoara mea ‎mă bagă pe felie cu un agent.
‎Beck, e fantastic și incredibil, dar...
‎Drace! Sunt ofticată pe mine.
‎Cum adică?
‎Doar îmi știi familia! ‎Avem relații la agenții.
‎Voiam să sun un prieten. Roger Stevens.
‎Roger Stevens? ‎Nu e agentul unor scriitori celebri?
‎Câștigători de Pulitzer, ‎finaliști Booker Prize,
‎67% din lista ‎Times‎ de bestselleruri?
‎Da, Beck, Roger Stevens ‎a reprezentat scriitori celebri,
‎ceea ce, fără supărare, mă face să întreb:
‎de ce l-ar interesa o studentă masterandă?
‎Poți să scrii pentru reviste, clar.
‎E o muncă cinstită. Cum face Annika.
‎Dar Roger nu vinde articole. ‎Reprezintă scriitori adevărați.
‎Depinde ce vrei să ajungi.
‎Dacă poți să mi-l prezinți...
‎Cu mare bucurie. Ne cunoaștem
‎de când era consilier ‎în tabăra evreiască...
‎Auzi?
‎Joseph!
‎Nu știam că ești aici. Bună!
‎Avem nevoie ‎să închizi librăria mâine-seară,
‎pentru o petrecere privată.
‎E perfect.
‎Roger e obsedat de locurile ‎triste și mohorâte din New York.
‎Mă ocup eu de tot, dacă tu...
‎faci puțină curățenie.
‎Serios, Peach? Ești fantastică.
‎- Normal. ‎- Mulțumesc.
‎Nu-mi datorezi nimic.
‎O fac cu mare drag.
‎Îi datorezi, Beck.
‎Dar ce pot să fac, să sper că dai greș?
‎N-ar mai fi iubire. Eu nu sunt așa.
‎La răscruce de vânturi?
‎E o acoperire perfectă...
‎pentru „Punerea sub acuzare a minorilor ‎în statul New York.”
‎Aud scandalurile când se îmbată Ron.
‎Înțeleg. Vrei opțiuni. ‎Opțiuni ce pot fi justificate legal.
‎Poate vrei să afli ce poți păți
‎dacă l-ai bate măr pe Ron.
‎Dacă te-ai băga între el și mama ta...
‎Las-o dracu' de carte! Îți spun eu.
‎În cel mai bun caz, îl rănești tu.
‎În cel mai rău caz, te rănește și el.
‎O să vadă cineva de la școală.
‎O să te trezești cu cei de la Protecția ‎Copilului. Îți faci urgent bagajul.
‎Mama ta pierde custodia.
‎Ești plimbat dintr-o casă în alta,
‎până la 18 ani.
‎Sau te saturi ‎și încerci să te descurci pe stradă.
‎Poate tu o să reușești. Eu n-am reușit.
‎Citește-o pe asta.
‎Contele de Monte Cristo. ‎Tot de Dumas.
‎Și vorbim când o termini.
‎Despre ce e vorba?
‎Despre răzbunare.
‎Dar, și mai important, ‎despre cum să trăiești cu dușmanul.
‎Dă premiul Pulitzer înapoi și zice:
‎„Va trebui să vă cred pe cuvânt. ‎Când am scris asta, eram drogat.”
‎Bună!
‎N-ai zis că va fi informal?
‎- Vino să te prezint. ‎- Stai.
‎Trebuie să beau ceva întâi.
‎Să n-ai emoții.
‎Fii tu însăți.
‎Nu pot să fiu eu însămi.
‎Singurul motiv pentru care Roger Stevens
‎ar fi interesat de mine ‎sunt eseurile mele idioate
‎despre idiotul de taică-meu mort, ‎care nici nu e mort.
‎Bine, nu fi tu însăți. ‎Fii mai interesantă.
‎Jumătate din scriitori ‎și-au inventat imaginea publică.
‎Doar știi,
‎povestea lui Fitzgerald cu fântâna ‎e o abureală turistică.
‎Oferă-i tipului o versiune a lui Beck
‎născocită de aceeași minte ‎formidabilă și creatoare
‎care a așternut pe hârtie acele cuvinte.
‎Fitzgerald.
‎Și Zelda.
‎Roger, ea e Guinevere Beck, ‎scriitoarea despre care ți-am spus.
‎Guinevere, milady, îmi place! ‎E de modă veche!
‎Spune-mi Beck. Nu sunt o lady.
‎Mă duc să văd ce e cu apa aia cu pere. ‎Vin repede.
‎De când o știi pe Peach?
‎De când lua Adderall. Tu?
‎De când am început să-i vând Adderall.
‎N-ai cum să nu te uiți, nu?
‎Roger arată bine.
‎Se pare că lumea cărților ‎nu e mereu palidă și flască.
‎Ți-a zis Beck că am început să alerg?
‎Bravo! Euforia alergătorului ‎e mai plăcută decât sexul.
‎Și, pentru unii, durează mai mult.
‎Mi-ai zis-o, jigodie.
‎Sincer, cred că cei care aleargă se urăsc.
‎Nu, e vorba de muzică, Joseph.
‎Găsești cântecul potrivit, ‎și totul devine ușor.
‎Ca Roger și Beck.
‎Pot să fiu sinceră?
‎Are noroc cu mine.
‎Beck nu prea-și cunoaște interesul.
‎Sunt perfect de acord.
‎Desigur. Are parolă. E prea riscant.
‎Și-așa Peach e paranoică.
‎Ăștia sunt oamenii care au dat naștere ‎unei creaturi precum Peach.
‎Nu puteau să nu fie perfect pieptănați ‎pentru lumea de la club.
‎Bingo!
‎Jurnal.
‎Jurnal alimentar. ‎Iisuse, nu se mai termină nevroza asta?
‎Bună.
‎Câți ani aveai aici, Beck?
‎Și de ce are Peach poza asta?
‎Bună, Joe.
‎Iartă-mă că sunt udă.
‎Prietena ta e îndrăzneață. Scrie bine?
‎Are potențial. Deși încă nu l-a dezvoltat.
‎Programele de masterat sunt o escrocherie.
‎Vrei să-i dau un sfat?
‎Vrea să devină scriitoare? ‎Să renunțe la masterat.
‎Încerc s-o conving.
‎Vezi cum o refuzi, fii amabil.
‎E nașpa să am dreptate, Beck.
‎Peach vrea să-ți saboteze cariera.
‎Și trebuie să știu de ce.
‎Uite parolele cele mai comune.
‎Parolă. 123456. Scumpica.
‎„Scumpica”, pe bune?
‎Nu cred că Peach e așa de proastă.
‎Apelez la cineva care o știe mai de mult.
‎Annika, cum faci față?
‎Mi-am pierdut sponsorii, ‎fiindcă sunt niște fătălăi,
‎o treime din urmăritorii de pe Instagram,
‎și singura care mi-a luat apărarea ‎a fost o Kardashian...
‎De ce nu-l acuză nimeni pe cel
‎care a văzut o tipă beată criță ‎și a început s-o filmeze?
‎- Unde e Beck? ‎- La mine.
‎Își revizuiește o lucrare. ‎A fost aglomerată.
‎Dar a avut timp de petrecerea lui Peach.
‎Mă rog, e vorba de Peach. ‎Beck e cățelușul ei preferat.
‎- „Cățeluș”? ‎- Așa o tratează, nu?
‎În fiecare zi, „Beckalicious încoace, ‎Beckalicious încolo”.
‎Iar lui Beck îi place.
‎Sunt dependente una de alta.
‎Iartă-mă, știu că e iubita ta.
‎Nu. Ca să îi iau apărarea, ‎să știi că scrie.
‎O îndemn să respecte termenele.
‎Ești iubitul anului.
‎- Încerc. ‎- Da.
‎Peach a avut un animal de casă?
‎Un apropo jalnic. Dar am nevoie de parolă.
‎- Dalloway. ‎- Dalloway.
‎Da. Un bichon frise pur-sânge, normal.
‎Peach a fost devastată când a fugit.
‎Scuză-mă, dar simt nevoia ‎s-o spun cu voce tare.
‎Adică...
‎Știi cine scapă basma curată
‎cu o glumă autodenigrantă ‎care e puțin riscantă?
‎„Riscantă” însemnând rasistă.
‎Grăsana.
‎Toată lumea râde, ‎fiindcă e inofensivă, beată și nostimă,
‎dar într-un mod grăsan.
‎Dar cine e răstignit ‎pentru aceeași glumă riscantă?
‎Repet, rasistă.
‎Fosta grăsană care și-a acceptat corpul.
‎Fetele nu le lasă pe fete...
‎să trăiască.
‎Slavă Domnului! A fost o greșeală.
‎Scuze, e Beck.
‎Bună. Ce e?
‎A venit Peach.
‎Aici, în apartamentul tău.
‎Zice ceva despre un laptop furat.
‎De ce nu ne scutești de jenă ‎și ne spui unde e?
‎E în bucătărie? E sub canapea?
‎Ai vreo ascunzătoare
‎unde pitești bunurile furate?
‎- Bunuri furate? Ușurel. ‎- Da.
‎- Nu știu despre ce vorbești. ‎- Ba știi.
‎Aseară ai plecat de la petrecere. Unde?
‎Probabil să fac pipi.
‎Peach, poate nu crezi, ‎dar îmi permit un computer.
‎Beck, ajută-mă.
‎Nu știu ce să zic...
‎- Cum adică? ‎- Nu știu.
‎Normal că n-ai...
‎Vă rog să nu mă băgați la mijloc.
‎Peach, dacă ți-au furat laptopul, te cred.
‎Dar cei de la petrecere ‎nu erau nevoiași, așa că...
‎Știu și eu,
‎ar avea cineva
‎vreun motiv personal?
‎Doamne, Peach!
‎Nu ziceai săptămâna trecută
‎că nu te simți în siguranță acasă?
‎Ieși să alergi în fiecare dimineață.
‎Ești foarte drăguță. Ești o Salinger.
‎Dacă te urmărește cineva?
‎N-ar fi prima oară.
‎Nu? Aleluia!
‎N-am terminat-o prea bine cu James Franco.
‎Hai să sunăm la poliție!
‎Și ce-o să facă?
‎O să-i interogheze pe prietenii lui Peach?
‎O să creadă că l-ai pierdut.
‎Scuze că te întreb, ‎ai încercat cu Găsește Computerul?
‎E o aplicație GPS...
‎Nu-mi explica tu mie ce e aplicația aia!
‎- O cunosc. ‎- Bine.
‎Peach, nu e casa ta?
‎Doar nu eram așa de prost ‎să aduc laptopul aici!
‎Ce scuze de clasă!
‎Încetează, Joe!
‎Ce să încetez? A fost o vrăjeală.
‎Iar tu nu mi-ai luat apărarea.
‎Ce era să fac? ‎Voi doi vă împungeți tot timpul.
‎Și dăm buzna unul în casa celuilalt, ‎dar nu contează.
‎Nu m-a înghițit din prima zi.
‎Nu e adevărat.
‎Ești oarbă?
‎Poate nu-ți dai seama, ‎dar Peach e foarte răzbunătoare.
‎Dacă îmi urăști prietenele,
‎- ...de ce ieși cu ele? ‎- Fiindcă mă obligi tu!
‎- Ca să fiu cu tine. ‎- N-am timp de așa ceva.
‎Trebuia să-i trimit paginile ‎lui Roger Stevens acum o oră.
‎Nu-l interesează. Nu-l interesează.
‎Nu-l interesează!
‎N-o să te reprezinte niciodată.
‎Peach vrea să dai greș. ‎I-am auzit la petrecere.
‎Roger crede că masteratele-s inutile, ‎iar Peach a zis
‎că nu ești încă pregătită.
‎Îmi pare rău, știu că adevărul doare, ‎dar trebuie să te eliberez.
‎Ești un măgar.
‎Dacă nu crezi în mine, spune-o.
‎Nu veni cu teoria conspirației.
‎Nu, Beck, stai. Spun adevărul.
‎Poți fi gelos pe Roger.
‎Înțeleg, ești bărbat. ‎Văleu, el e un tânăr de succes.
‎- Nu, nu e asta... ‎- Nu-mi pasă.
‎Dar nu mă așteptam de la tine ‎să nu mă susții.
‎Prima noastră ceartă.
‎A fost mai rău decât îmi închipuiam.
‎Și totul din cauza lui Peach.
‎Vreau s-o pedepsesc că se bagă între noi.
‎Dar nu pot. Nu sunt așa.
‎Sunt un partener înțelegător, ‎care-ți dă curaj.
‎De-abia am fost în stare ‎să scap din chestia asta.
‎Ultima piesă din puzzle-ul Peach. ‎Dovada că are ceva cu tine.
‎Ia să vedem.
‎Și câinele are un nume pretențios!
‎Mulțumesc pentru nimic, Annika.
‎„Beckalicious încoace, ‎Beckalicious încolo.”
‎Nici gând să meargă. Deși, hai, te rog.
‎Bine. Scârbit oficial.
‎Nu știu exact ce caut, ‎dar o să-mi dau seama când...
‎„GB.” Guinevere Beck?
‎Ce dracu'?
‎E șantaj?
‎Nu, sunt prea multe. ‎Și de prea multă vreme.
‎Știu cum e ‎să fie omul îndrăgostit de tine.
‎Dragostea nu arată așa. ‎Nu te porți așa când iubești.
‎E opera unei minți bolnave.
‎Să-i spunem pe nume: perversiune.
‎Acum înțeleg de ce vrea Peach să dai greș.
‎Nu se simte amenințată de tine. ‎E obsedată de tine.
‎Știi că te voi iubi mereu, da?
‎Vrea să te privească, ‎să te aibă, să te controleze,
‎așa cum își controlează propria viață.
‎Te vrea doar pentru ea.
‎Beck...
‎ai o hărțuitoare.
‎Oprește-mă dacă ai mai auzit-o.
‎O fată crește într-o familie severă, ‎de bani gata,
‎unde e pedepsită ‎orice abatere de la tradiție.
‎Două opțiuni: ‎devii ca ei sau ești expulzat.
‎Fără iubire, fără bani.
‎Își face o prietenă. Tu ești aia, Beck.
‎Și se atașează în mod inocent.
‎E 2018. Cui îi pasă dacă e lesbiană, ‎bisexuală ori pansexuală,
‎sau doar o simplă muritoare ‎în prezența feromonilor tăi excepționali?
‎Îți spun eu cui. Familiei ei. Și ea știe.
‎Așa că-și înăbușă ‎sentimentele normale și sănătoase.
‎Le alimentează în secret, pe întuneric, ‎ani de zile.
‎Până când se transformă într-o obsesie. ‎O boală.
‎Iar acum prietena ta cea mai bună ‎e o hărțuitoare sociopată... O mincinoasă.
‎Euforia alergătorului e o legendă.
‎De ce dracu' m-am reapucat de jogging?
‎Sunt în iad, Beck.
‎Chiar dacă ți-aș arăta, nu m-ai crede.
‎Iar acum nici nu vorbești cu mine, ‎deci ai încurcat-o.
‎Ia te uită! ‎Parc-ai fi o târfuliță intelectuală.
‎Urcă!
‎Bună!
‎Îți mulțumesc mult ‎că mi-ai citit lucrările.
‎Eu îți mulțumesc că ai venit cu mine.
‎Am un prânz caritabil la Met după-amiază.
‎Mă gândeam că putem s-o facem.
‎Orele de birou sunt mai plăcute ‎fără birou.
‎Bine zis!
‎Apropo, eseurile astea și poeziile...
‎Mi-a plăcut la nebunie fiecare pagină.
‎Vai, Doamne! Serios?
‎Tații sunt cei mai groaznici.
‎Parcă n-au altă treabă ‎decât să ne dea peste cap.
‎Mai bine am avea toți două mame. ‎N-ar mai fi războaie. Deloc.
‎Ai dreptate.
‎Bine.
‎O să fiu sincer cu tine.
‎Cred că unele chestii sunt problematice.
‎Stai, în ce sens?
‎Dependența e o boală.
‎Și tu vrei să-l acuzi pe tatăl tău mort ‎că e o victimă?
‎Cred că poezia de care vorbești
‎e despre iertare.
‎Scuză-mă. Greșeala mea.
‎Le-am frunzărit.
‎Care-i treaba cu tine?
‎„Așa tată, așa fiică”?
‎- Drace! ‎- Ce naiba faci?
‎Stai liniștită.
‎Ia o pastilă.
‎Nu, nu vreau nimic.
‎De-aia n-am putut să-ți citesc lucrările.
‎Peach avea dreptate. Ai multe de învățat.
‎Crezi că Joyce Carol Oates ‎scria cu mintea limpede?
‎- Ai o problemă. ‎- Iar tu ești o jigodie critică.
‎Oprește, te rog!
‎Cartea asta e o porcărie.
‎Așteaptă 24 de ani să-și facă dreptate?
‎Ce mesaj e ăsta?
‎Unul inteligent. Un scop pe termen lung.
‎Mama are nevoie de ajutor acum.
‎Uneori, când te bagi între două persoane,
‎înrăutățești situația garantat.
‎Promit că n-o să vi se întâmple nimic ‎ție și mamei tale.
‎E prea târziu.
‎Beckish. Am primit SOS-ul tău.
‎Scumpo, ce-ai pățit? Vino încoace.
‎Mi-ai întins o cursă.
‎Poftim?
‎Prietenul tău, Roger Stevens, ‎e un dobitoc și un ciudat.
‎Nu voia să mă reprezinte. ‎N-a vrut de la început.
‎Singurul scop era acela de a mă umili.
‎Liniștește-te și spune-mi ‎ce s-a întâmplat.
‎Nici nu mi-a citit lucrările.
‎Un nemernic încrezut și nesimțit, ‎care voia să se drogheze
‎și, măcar de-aș exagera, ‎să mi-o tragă în limuzină.
‎- Bine. ‎- Și tu m-ai trimis acolo!
‎Habar n-aveam că se droghează iar.
‎Se lăsase ‎după atentatele din 11 septembrie.
‎Beck, când s-au întâmplat, ‎era într-un aeroport.
‎Mă doare-n cur!
‎M-ai aruncat în gura lupului!
‎„Mai are multe de învățat”?
‎Du-te dracu'!
‎Avea dreptate Joe. ‎Trăiești ca să-ți dobori prietenii.
‎Nu știu ce ți-a spus iubitul tău...
‎Nu mă minți, Peach. Nu-s proastă. ‎Nu sunt Annika.
‎Poate Annika nu-și aduce aminte ‎de prostiile spuse atunci, dar eu, da.
‎În anul întâi, la Marcy House? ‎Eram și eu. Eram amândouă.
‎Mă acuzi că o sabotez pe Annika?
‎Și pe mine, și pe oricine se apropie ‎de lumina reflectoarelor tale.
‎Preferi să-ți înfierezi prietenele ‎decât să recunoști
‎că nu ești într-o fază excepțională acum.
‎E epuizant să-ți fiu prietenă!
‎Nu știu ce să zic.
‎Ți-am făcut un serviciu, Beck.
‎Și nu trebuie să-mi placă ‎poeziile tale egocentrice
‎ca să fiu amabilă cu tine.
‎Unde pleci?
‎Beck?
‎Vino înapoi!
‎Pot să intru?
‎Trebuie să-mi cer scuze.
‎Aveai dreptate.
‎Despre agentul ăla ordinar al lui Peach. ‎Despre Peach.
‎Ți-am spus.
‎Îmi pare rău.
‎Cum de vezi totul așa de clar?
‎Lucruri pe care nu le văd nici eu?
‎Cred că nu mă suporți.
‎Glumești.
‎Te urăsc.
‎Ieși de aici, spiriduș împuțit!
‎Nu-mi pasă. Aici e o cocină de porci.
‎E ora sincerității?
‎Pentru că am păstrat ‎câteva critici constructive.
‎Nu, nu mai suport! ‎Să ne întoarcem la secrete și minciuni.
‎- Nu răspunde. ‎- Zici tu?
‎Îmi pare rău. Nu se oprește.
‎Trebuie să priceapă mesajul.
‎Te rog să nu mă mai suni.
‎Peach?
‎Voiam să-ți spun că ai dreptate.
‎Sunt o jigodie. Îmi pare rău.
‎Peach, ce se întâmplă?
‎Nimic. Am luat niște pastile.
‎Ce pastile?
‎Pe toate.
‎Peach?
‎Vai, nu!
‎Joe, îmi trebuie prosoape
‎și spray-ul cu naloxonă ‎din baia pentru oaspeți.
‎- Care e? ‎- Cea de jos!
‎Așa, scuipă tot.
‎Mersi.
‎Unde e spray-ul nazal?
‎- Cred că mi-a căzut pe hol. ‎- Îl iau eu.
‎- Sigur? ‎- Da.
‎Nu pot să cred.
‎Peach și-a notat propria sinucidere?
‎200 mg ibuprofen, 15 mg Wellbutrin.
‎N-ajunge nici pentru o amețeală, ‎darămite pentru o supradoză.
‎Văd că mă spionezi, Joseph.
‎Și nu poți dovedi că am scris totul.
‎Doamne, Beck!
‎Joacă teatru.
‎E o capcană.
‎Zi-mi că-ți dai seama.
‎Sun la spital.
‎Nu.
‎O să mă rețină 72 de ore. Mă internează.
‎Exact.
‎Beck, dacă e pe bune, ‎trebuie să se ducă la spital.
‎„Dacă e pe bune”?
‎Ai căutat măcar naloxona?
‎Joseph.
‎Joe, așteaptă la ușă.
‎Bine.
‎Îți mulțumesc că m-ai salvat.
‎Joe are dreptate.
‎Ai nevoie de un control medical.
‎Nu vrei mai bine să dormi cu mine?
‎Ca să fiu mai liniștită.
‎Cum vrei tu...
‎Beck, când am zis că se preface...
‎Te rog, Joe, încetează.
‎Putea să moară.
‎N-avem noi norocul ăla.
‎A fost o simplă ceartă.
‎Iar ea își pune capăt zilelor? N-are sens.
‎Nu e prima oară ‎când Peach încearcă să se sinucidă.
‎Glumești.
‎Nu-ți imaginezi de câte ori am convins-o ‎să nu se arunce în gol.
‎Când are nevoie de mine, chiar are.
‎Înțeleg.
‎Înțeleg că e prea târziu.
‎Aveți un trecut împreună.
‎Înțeleg, fără umbră de îndoială...
‎că a câștigat Peach.
‎Cum poate concura un tip obișnuit ‎cu o hărțuitoare bogată și labilă,
‎care e în stare să-și însceneze ‎o sinucidere pentru tine?
‎Viața ta și a lui Peach sunt împletite.
‎Nedespărțite, acum și pentru totdeauna,
‎până ce te atrage ‎în propriile ei Grădini Cenușii.
‎Acum probabil își înfige ghearele ‎tot mai adânc.
‎Crezi că, dacă distrugi casa, ‎ne rezolvăm problemele?
‎Iar ești amețită?
‎Nici pe el n-am reușit să-l ajut.
‎Credeam că pot deveni mai bun pentru tine. ‎N-am putut.
‎Am încercat să fiu iubitul perfect,
‎prietenul perfect al prietenelor tale,
‎dar n-a fost de ajuns. La dracu' cu toate!
‎Într-un fel, e o ușurare ‎să știu clar cum stau lucrurile.
‎Și care e situația ta.
‎Să știu sigur ‎ce trebuie să fac să te apăr.
‎Și, uite-așa, se închide cercul.
‎Picioarele mele. Euforia alergătorului.
‎E grozavă.
‎Și-mi amintesc ‎că de-asta m-am apucat de jogging.
‎E moartă.
‎Normal. A căzut.
‎Exact, a căzut.
‎Un accident. Se întâmplă des.
‎Alerga și a căzut. Cu capul de o piatră.
‎Și tot așa, la infinit. ‎Hai să fim serioși, a fost atacată.
‎A atacat-o cineva. ‎Dar poate avea un motiv bun.
‎Te-ai gândit la asta, dle polițist?
‎Drace! Polițiștii sunt reali,
‎la fel și ADN-ul, ‎și eu am lovit fata cu o piatră.
‎Doamne, ce sunet! ‎N-aș face rău unei femei.
‎Dar ea era o scorpie periculoasă, ‎însetată de sânge.
‎Mi-a forțat mâna. ‎E vina ei și a familiei ei,
‎care a dat-o peste cap. ‎A trebuit s-o fac, Beck.
‎Știam că nu m-ai fi iertat, ‎dar n-am avut de ales.
‎Nu sunt un om rău. Voia să te distrugă.
‎Dar acum ești în siguranță. Datorită mie.
‎Vreau să duci o viață minunată.
‎E curajos ce fac pentru tine.
‎Nu e ușor. E greu. ‎Uneori mi se face greață.
‎Sunt curajos.
‎Câți tipi ar face orice ‎pentru persoana iubită?
‎Sincer, Beck, ai noroc cu mine.
‎S-a terminat. Ce-a fost a fost.
‎Nu mai e nimic între mine și...
‎Paco.
‎Paco, ce ai făcut?
‎N-am mai rezistat încă o noapte.
‎Nu știam câte somnifere trebuia să-i dau.
‎Beck, mi-ai cerut să-l ajut pe Paco, ‎dar o să-l salvezi tu.
‎Datorită ție știu exact ce trebuie să fac.
‎Ne trebuie prosoape. Mama ta are naloxonă?
‎Caută în dulapul din baie. ‎Un spray nazal. Repede.
‎- Sun la Urgențe? ‎- Nu, dacă vrei să-ți vezi mama.
‎Ciudatul naibii!
‎Universul are un mod bizar ‎de a ne repune cu botul pe labe.
‎A fost o bătaie karmică. Știu sigur.
‎Am făcut un lucru rău azi.
‎Dar pentru un motiv bun.
‎Și, dacă există dreptate pe lume,
‎tu ești răsplata pentru suferințele mele.
‎Bună!
‎Joe, slavă Domnului!
‎Peach a fost atacată în Central Park, ‎la lumina zilei.
‎Mă duc la Urgență acum.
‎E în viață?
‎Subtitrarea: Aurelia Costache