EN NETFLIX-SERIE
Tidligere på You:
Henry Forty Quinn-Goldberg. Vi er en familie.
Nå som babyen er født, gir iallfall forstadsskjærsilden mening.
Hei, Natalie.
Jeg har ikke lagt hjertet mitt i det. Fordi du har stjålet det.
Nei. Jeg må ikke.
Beklager, jeg vil bare være venner.
-Alle må finne sin plass i Madre Linda. -Rundt Sherry og mafiaen hennes?
Det blir lettere om de aksepterer deg.
-Jeg drømmer om å åpne bakeri. -Jeg vet om et lokale.
Ring hvis du vil på visning.
Natalie. Jeg har lyst til å se lokalet.
Du kan få bedriften raskt i gang.
I rette hender kan dette bli en stor suksess. Hva synes du?
-Hei, Love. Går det bra? -Jeg tror vi trenger parterapi.
Hva kan jeg hjelpe med?
-Hva?! -Ikke vekk ham.
Love, hva har du gjort?
Hva har du gjort?
Vi har kranglet.
Åpenbart, ellers ville dere ikke vært her.
Ja. Jeg tok ham i å være utro.
Bra, vi går rett på sak.
Det går bra, Henry. Jeg lover å passe på deg.
Jeg sa jo at ingenting skjedde. Hun la an på meg.
Du hadde en eske. Jeg vet hva det betyr. Jeg kjenner deg.
Derfor drepte du henne?
-Teknisk sett var jeg ikke utro. -"Teknisk sett"?
Jeg tok ham like før. Det er det samme.
Jeg gjorde nesten noe ille, men hun gjorde noe grusomt.
Men det kan jeg ikke si, så jeg er skurken.
Jeg sier ikke at jeg er uklanderlig. Men hun gikk fra vettet.
Hva betyr "gikk fra vettet"?
Du er psykologen her.
Hun mistet besinnelsen og knuste en vase.
En vase.
-Den var uerstattelig. -Billig, smakløs.
Det kan ikke omgjøres.
Ikke kjemp imot, ikke gjør saken verre. Hvem vet hvordan hun reagerer.
Greit. Jeg knuste en vase.
Det er bare det at noen ganger blir jeg for voldsom.
Hva gjør du?
Mobilen hennes. Den som kan spores.
Tok du høyde for det før du satte en øks i naboen vår?
Nei. Jeg planla det ikke som en psykopat. Jeg… Faen.
Det er én ting til. Jeg…
-Jeg signerte leiekontrakten for bakeriet. -Du signerte leiekontrakt for åstedet?
Få den.
Det gir oss jo en grunn til at jeg var her.
Jeg vet at dette er litt rotete, men jeg kunne jo ikke dra
og la noen finne henne.
-Nå har vi tid til å dekke over. -Vi har ikke tid.
Du trengte meg opp i et hjørne.
-Jeg beskyttet familien vår… -La meg tenke!
Jeg har ham!
Så dere har en nyfødt?
-Ja. -Henry.
-Vi kaller ham også Forty. -Han heter Henry.
En flink psykolog ville spurt hvorfor han er oppkalt etter en narkoman.
Joe, hva synes du om overgangen til å bli far?
Et virvar av gru og mislykkethet. Og dessuten drap.
Det er flott.
Litt utfordrende.
-For begge to. -Mest for meg.
Han har vært… Dette innrømmer han.
…litt distrahert. Han går på autopilot.
Og jeg lurer på hvorfor han ikke legger hjertet i det.
Hvorfor prøver han ikke?
-Jeg har prøvd. -Sier du at du har gitt alt?
Når du bare er til stede halvparten av tiden?
Typisk. Hun fokuserer på meg og Henry istedenfor å ta ansvar selv.
Ok, Love, vi trenger en forklaring. En grunn til at hun døde.
Hun var ustabil og ulykkelig.
-Hun tok sitt eget liv. -Med en øks?
-Hun ramlet utfor en klippe? -Vi må bli kvitt henne.
Hun må aldri bli funnet og obdusert.
Mobilen, iPad-en, bilen hennes er umulig å gjemme.
Så vi må gjemme…
…tingene hennes på ett sted, og liket et annet.
Ok. Hvor da?
Det ligger en delstatsskog en halvtime unna.
-Vi kan begrave henne i skogen. -Ja, det var jo en suksess med Candace.
Jeg tror at hun holder mine tidligere forhold mot meg.
Du følger jo et mønster.
Ikke bit på.
Og du gjør ikke det?
Kaster du Candace i ansiktet på meg nå?
Ok, greit. La oss snakke om hvordan vi håndterte det.
Hva gjorde du med liket hennes? Eller Delilahs.
-Det har du aldri sagt. -Jeg tok meg av det, sa jeg.
Og jeg spør deg om hvordan.
Det er tryggere at du ikke vet.
Helvete! Ok.
I LA var det er fyr som het Jasper…
…som kom etter meg på grunn av Will Bettelheims gjeld.
Og han måtte jeg bli kvitt.
-Hva gjorde du? -Brøt ham ned i mindre biter.
-Med sag? -Ja.
Og til slutt måtte jeg…
Jeg trengte kjøttkvern for å få ham oppi sekken.
På Anavrin?
-Ja. -Herregud.
-Kødder du? Jeg bruker den hele tida! -Hva ville du gjort?
Har du en bedre idé? Nei, fordi du drepte naboen i rent raseri.
Uten å bry deg om konsekvensene. Dette? Du gjorde dette.
Du satte familien vår i fare.
-Hvor skal du? -Jeg skal ta meg av babyen.
Fiks dette. Du brydde deg mer om Natalie enn om sønnen din.
-Det går bra. -Jeg tok feil, Natalie.
Jeg trodde du utgjorde en trussel.
Men problemet med ekteskapet mitt er den jævla kona mi.
-Så vi vet ikke hva vi skal gjøre. -"Du" vet ikke hva du skal gjøre.
Det er mulig han ikke vet, men når du sier "vi",
utelukker du hans individuelle oppfatning, og din egen.
"Vi" er avhengighet som skjuler seg bak kjærlighet.
-Jeg er lei for det. -Ikke vær det.
Hvis ikke du kan kommunisere sunt, er det ikke din skyld.
Klandre foreldrene allerede?
Jeg skal være ærlig.
Jeg tror ikke dette handler om Joes såkalte utroskap.
Ikke?
-Ikke? -Nei.
Vet du hva det handler om?
Ikke ennå, men si mer.
Fortell meg hva dere opplevde, alene, etter krangelen.
-Jo… -Faktisk... vil jeg høre fra Joe først.
Vil hun?
Kanskje hun merker mangelen på likestilling.
Som jeg sa, ville ingenting ha skjedd med denne kvinnen.
Men etter krangelen følte jeg meg forpliktet…
…til å bli kvitt henne for godt.
-"Forpliktet"? -Tvunget.
-Av kona di? -Ja.
Hva følte du da?
Faen ta Love. Faen ta dette.
Faen ta de som lagde søppelsekkene. I hvilken ende river man?
Jeg burde la Love ta skylden. Men hun vet hva jeg har gjort.
Hun kjenner meg. Faen ta ekteskap!
Ok, Natalie. Dette er din forsvinningshistorie.
Du viser bakeriet til Love. Hun signerer. En time senere melder du mannen din.
SKAL SJEKKE LEIEBOLIG I BOULDER CREEK.
Ingen følelser, akkurat som alle de andre meldingene.
Den er konsis.
Leieboligen er ei koselig hytte
30 minutter unna på grensen til delstatsskogen.
Bilen, mobilen, iPad-en
og deres sporingsteknologi skal kjøre ut til eiendommen.
Liket ditt er på vei i en annen retning, men mer om det senere.
Faen ta dette. Faen ta livet mitt.
Nei, ta deg sammen. Tenk på Henry.
Jeg må ikke tråkke feil.
Poenget er, Natalie,
at selv om tingene dine kommer til hytta, gjør ikke du det.
Din siste melding blir til søstera di og tyder på at du er svært trist.
Den kan tolkes vidt.
Rykte: Forlot du den ufølsomme mannen din?
Ble du bortført? Valgte du en ny identitet? Hvem vet?
Og hvis det er trafikkameraer i byen…
Så du satte en stopper for den andre kvinnen, og du føler deg…?
Kastrert.
Her er problemet kona mi ga oss.
Sporingsenhetene og liket må skille vei
på et sted som gir mening, hvis du var i live.
Og så må jeg finne det perfekte sted å forlate deg for godt.
Å begrave deg i skogen er mitt beste alternativ.
Hvis hun vil ha det på sin måte, burde hun gjøre det selv.
Men dette er ikke meg. Jeg har lagt dette bak meg.
Jeg endret meg... Og vet du hva? Jeg gjorde det for Love.
Fordi jeg ville være god nok for henne. Og se på meg nå.
Jeg bekymrer meg for Henry. Jeg kjenner ikke igjen Love lenger.
Jeg kjenner ikke igjen meg selv.
Kanskje du hadde rett, Natalie.
Barn er ikke håndjern.
Når jeg har ryddet opp etter Love, skal jeg pakke kofferten,
ta Henry og komme meg til helvete vekk.
Du hadde tenkt å forlate meg? Er du ikke riktig god?
Nei. Du må lytte.
Jeg lytter, til hvert eneste ord. Hvordan…?
Det er forskjell på reaksjon og respons.
Respons tar hensyn. Reaksjon er impulsivt.
-Hvorfor tror alle at jeg er impulsiv? -Hvem er alle?
Hun er god.
Får andre deg til å føle det slik?
ER DET GJORT?
-God morgen, hallo? -Hei, mamma.
Hei.
Søvnige Forty. Skal si du er herlig.
Hvorfor tok du ikke telefonen?
Jeg har vært opptatt. Jeg signerte leiekontrakt på et bakeri.
-Et bakeri? -Ja.
Jeg må på butikken. Kan du passe ham?
Han skal snart sove. Jeg må kjøpe inn til bakeriet.
Vent. Et bakeri?
-I en by som hater karbohydrater? -Ja, jeg skal konvertere dem.
Jeg har sagt at familiens økonomi er litt ustabil.
Vi finner ut av det.
Jeg mener,
jeg kan ikke garantere at jeg kan hjelpe deg med leien.
Det er noe helt annet enn å si noe vagt om "ustabil".
Dette er en treårskontrakt.
Jeg ville sagt det om du hadde spurt.
Er dette et nytt anfall?
"Anfall"?
Det virker bare litt impulsivt.
Hva er det med disse "merkelappene" som sårer deg?
Det er som om ingen forstår meg.
Hvorfor jeg gjør ting, hvordan jeg gjør dem.
Jeg vil bare være en god rollemodell. Og det vil si å gjøre mer.
Kjenn på den følelsen. "Ingen forstår deg."
Faen. Det er ikke lett å forbli sint når hun er så…
Hun er jo likendes, utenom det at hun er en øksemorder.
Går det i det hele tatt an å like det?
Jeg kom akkurat på noe som skjedde på butikken.
-Faen. -La meg hjelpe.
-Sånn. Trenger du hjelp med dette? -Takk. Nei takk.
Greit.
Frekkas.
Ja.
Jeg studerer fem-gen, hvis det hjelper.
Det står for feminisme, kjønn og seksualitet.
-Jeg prøver å lære. -Så fint.
Jeg heter Theo. Hva heter du?
Jeg er gift. Mye av dette er til babyen min.
Ja, hvis det er noe jeg vet om babyer, så er det at de elsker gjær.
De sluker det.
-Det er til et bakeri jeg skal åpne. -Hvor da?
-Ved Main Street, like ved bytorget. -Ok.
-Der Sweet Dreams var før. -Ja.
Før det var det Curry Home for Dinner. Man må ha ordspill i navnet.
-Ok. Så du er herfra? -Ja.
Og du er ny i byen.
De har ikke konvertert deg til treningstøy ennå. Gratulerer.
Jeg har mye av LA i meg ennå.
Fy søren.
Så du har ny by, ny baby,
nytt bakeri, sexy kropp.
Du har alt, jo.
Det er betaling.
Hva følte du da denne ukjente mannen ga deg så mye oppmerksomhet?
Skyldfølelse. Fordi det føltes så bra.
Og så skikkelig trist. Fordi jeg ville ikke ha det fra en ukjent.
Jeg vil ha det fra mannen min.
Og hun er tilbake til å være offeret. Genialt.
Hvordan synes du om det?
Jeg er smigret.
Ansiktet ditt tyder på at du synes det er frastøtende.
Teite, svikende ansikt.
Nei. Hva…?
Nei, nei. Hør, jeg har ikke vært like til stede som jeg har hatt lyst til…
…i det siste. Foreldrerollen er ny.
-Men jeg ble jo med hit. -Stemmer.
Det er allerede et stort kompromiss, gitt at du vurderte å dra for godt.
Så hvorfor forlot du henne ikke?
Kanskje jeg tar Henry med til et slikt sted, som utleiehytta di.
Pent, stille.
Du kunne ha hjulpet meg å forsvinne, men nå må jeg få deg til å forsvinne.
Mannen din savner deg ikke før i morgen.
Jeg må bare melde søstera di,
og så gå 16 lange kilometer, haike hjem og pakke koffertene.
Hva er dette?
"Stopp fra meg å knulle den kjedelige naboen"?
"Kjedelig nabo"?
Er det alt jeg var for deg? Er det alt du var?
En rastløs husmor? En stereotyp? Kanskje Love hadde rett om deg.
Nei, hun hadde ingen rett til å drepe deg. Men det kunne fort gått galt.
Hadde Love rett? Nei.
MÅ KLARNE TANKENE.
-Helvete. -Det er ikke et lurespørsmål.
Hvorfor dro du ikke?
Fordi…
…jeg klarte ikke å overbevise meg selv om at det var det beste for Henry.
Han trenger oss begge.
Så du ble værende for barnet ditt, ikke for kona di.
Det er alt vi har tid til i dag. Dere skal få hjemmelekse.
"Samtalehjelp."
Det er en lytteøvelse som hjelper med vanskelige samtaler.
Ta det sakte, gi en respons, ikke en reaksjon.
Min lekse er å sørge for at Love ikke dreper psykologen.
Jeg vil gjerne ha dere tilbake snarest mulig, gitt krisesituasjonen dere er i.
-Er det så ille? -Du vil vite om dere bør forbli sammen.
Sannheten er at det letteste er å avslutte ekteskapet.
Dere har begge makt til å gjøre det i kveld.
Dere må velge å bli sammen hvert øyeblikk fra nå til dere dør,
og det krever mye viljestyrke, og må være noe dere begge vil.
I dag har dere bare kjempet om å ha rett. Dere trenger et dypere formål.
Henry. Alt annet…
Ikke si Henry.
Hvis barn var god nok grunn til å forbli gift,
ville ingen foreldre skille seg.
Helvete.
Hva er det eneste som er verre enn parterapi?
Å komme hjem etterpå.
Dr. Chandras "Samtalehjelp"-ark handler mest om å lytte,
og det er jo nyttig, hvis noen sier noe.
Ok, så Sherrys bryllupskake var sitron og bringebær.
Så jeg tror at glutenfrie, sukkerfrie,
lykkefrie cupcakes blir en sikker vinner.
-Andrew og Jacksons barnebursdag. -Skal vi dit? Er det ikke litt…?
Vent, skal du forlate oss?
Unnskyld. Unnskyld, jeg prøver igjen.
SAMTALEHJELP
Det jeg hører deg si,
er at vi og Natalie burde være de eneste
som på mystisk vis ikke går på dagens fest.
Ikke bedre.
-Jeg sier ikke det. -Ikke?
Det jeg hører er at du vil være alene.
Så jeg tar med meg Henry og lar deg jobbe i fred.
Jeg sa ikke det.
-Dere to igjen. -Ja, oss igjen. Sånn.
Kjapt lest. Trenger du en ny vakker kvinne til å anbefale neste bok?
Allerede gjort.
Kan du vise meg avdelingen for sjeldne bøker?
Hvorfor tror du vi har det?
En matheis indikerer en kjeller
hvor en underjordisk person passer på bøker.Men jeg tipper…
Ingen jobber der akkurat nå.
Ok. Kanskje du kan følge oss? Vi skal skynde oss.
Jeg lover.
Her har du det.
Huff, stakkars bøker.
Er det noe spesielt du ser etter?
Jeg vet det nok når jeg ser det. Kan jeg se meg rundt?
Vær så god.
Jeg trodde ikke noen jobbet her?
Jeg gjør det, noen ganger. Når det er stille oppe.
Interessant. Hold henne i snakk.
Så... du er kunstner.
-Jeg er en bibliotekar som tegner. -Jeg tror det er noe mer.
Er det bare vitenskapsbøker fra 1900-tallet her?
Ok, nysgjerrigper. Jeg illustrerer bøker innimellom.
-Men bare på si. -Bingo.
Finnes det noe sted jeg kan se arbeidet ditt, eller...?
Hvorfor det?
-Skriver du barnebøker? -Nei, jeg er bare en bokkjenner. Se her.
New Yorks markblomster.
Hvorfor vil du ha en 100 år gammel bok istedenfor en ny en oppe?
-Du kan få den tilbake om få dager. -Man har ikke lov til å sjekke dem ut.
Ok, jeg kan lese den oppe. Det tar ikke lang tid før han roer seg.
Det går bra. Bare ta den.
-Takk. -Ja visst.
Godt at noen støtter meg.
Det er jo ikke bra å stjele,
men Ellie trenger penger, og jeg kan ikke ta fra familien
i tilfelle de finner ut hvor hun er.
Og helt ærlig, det føles bra å fikse noe.
Særlig når alt annet føles så ufiksbart.
Vi er for sene.
Hva kjemper jeg for?
-Er det dette livet jeg vil ha? -Hei.
Det eneste verre enn en barnebursdag, er en rikmannsbarnebursdag.
HUDSONS HEMMELIGE LABORATORIUM
Litt mer til høyre.
Én til.
Å, dere er tidlig ute.
-Hei. Ja, jeg… Vi trodde… -Det går fint.
Mange er her for å hjelpe.
Jeg går og setter disse fra meg.
Gutter! Se hvem som er her.
-Hei! -Joe, nå skal du skjenkes!
Slutt, da. Men seriøst…
…hvor full vil du være?
Love! Vi trodde ikke du ville komme.
-Du dro så fort sist. -Ja, beklager at jeg bare forsvant.
Mamma passet på babyen, og Dottie holder ikke ut evig.
Alkohol? Piller?
Jeg dømmer henne ikke. Det har nok vært tøft for henne.
Jeg er helt på gråten. Jeg har jo tvillinger selv.
Å miste én er som å miste begge.
Jeg har bakt cupcakes.
-Selv? -Så fine.
Ja. Jeg skal også åpne bakeri. Et søtt lite lokale på Main Street.
Jeg elsker det. Du er så modig.
Du har nok hørt at det lokalet har slitt, men de har aldri hatt deg!
Jeg håpet at dere ville smake.
De er økologiske og helt allergenfrie. De har sitron og bringebærsmak.
Jeg liker egentlig ikke sitron eller bringebær.
-Jeg har nådd kalorigrensen. -Jeg faster.
Vi må kle barna.
Drit i leveren.
Sytti prosent av all rensing skjer i det perifere vevet.
Dette er underholdning i Madre Linda: Glorifisert produktivitet.
Ja, dette er bedre enn et gruppehjem, men det må da finnes en mellomting?
Førtifem minutter lang orgasme.
-Du tuller. -Jeg skal investere.
Ting jeg har lært her:
Å ejakulere for mye gjør deg ukonsentrert. Cary oppfant "innjakulering".
Sherry kaller meg for "Hingsten" nå.
Og Gil er bare litt mindre outsider enn meg.
Ut fra gispene som kommer hver gang Cary sier "ejakulere",
tipper jeg han ventet til ekteskapet.
-Pappa! -Takk for avbrytelsen.
Hei, koser du deg? Se her, Zoe, dette er Joe.
Jeg har sett deg på biblioteket. Jeg leser for barna.
-Dere burde bli med. Vi kan kjøre sammen. -Kanskje.
Kjøre sammen med mormonske Nilus Langballe? Neppe.
Jeg ser ingenting verdt å kjempe for.
-Herregud! -Sherrys sirenesang.
Plikten kaller.
Ikke spis sukker! Nei, kjære!
-Du kan gå. Jeg kan se til småen. -Sikker? Ok, takk.
-Ingen problem. -Snill fyr.
Kanskje jeg ser etter grunner til å dra.
Få den… Nei, vennen. Jenta mi, nei!
Nå skyter blodsukkeret deres i været.
-Nei, de er sukkerfrie. -Det er sukker i bringebær.
De får ikke spise frukt.
Kom, barn.
-Jeg beklager, Cary. -Det går fint. De er barn.
Jeg skal gi kona litt av det du vet, så glemmer hun alt dette.
Ikke tenk på det. Tvillingene går med Matthews Livsringer.
Matthew...
Ser du? Puls og blodsukker, helt normalt.
LIVSRING
Har den GPS?
Ja, typisk Matthew.
Han driter i helsen, han vil bare ha data.
Den er ikke nøyaktig, men den gir deg et område.
-Alle går med dem. -Nei. Nei.
Hvis Matthew har tilgang til Natalies ring, vet han hvor hun er.
Tror du de kan se når hjertet sluttet å slå?
-Vet da faen, jeg. -Stopp!
Hei, du.
Nei, hør på meg. Da må vi stanse produksjonen.
Han har ikke skjønt det ennå, men bare vent.
Natalie har vært borte i et døgn. Tiden renner ut.
-Hva gjør du? Tar du ham med? -Ja, hvis ikke er vi jo dårlige foreldre.
Men vi skal grave opp et lik.
Han har ikke dybdesyn, det burde du vite.
Selv mens jeg gjør alt i min makt for å redde barnet mitt,
synes du jeg er en dårlig forelder.
Trenger vi å ta det nå?
Å, faen!
-Hvorfor ser hun sånn ut? -Jeg måtte fjerne tennene.
Skjønner. Tannlegejournaler. Ja.
Hvor la du dem?
Tennene? Jeg vil ikke finne dem skjult hjemme.
Det gjør du ikke. Det er best om ikke du vet.
-Hva? -Kanskje du bør sette deg i bilen.
Jeg takler det. Bare gjør det.
Vi får se.
Den er knekt. Kanskje det er bra.
-Den kan ha blitt ødelagt på bakeriet. -Men hva om den ikke ble det?
Liket kan ikke være der ringen slo seg av.
Jeg la den som om hun tok den av når hun vasket hendene. Hva nå?
Jeg har en plan.
Du sa vi trengte en varig løsning. Vi er i byen.
De støper en grunnmur i morgen. Under sement er ganske varig.
-Hvordan visste du at hun måtte flyttes? -Jeg visste ikke det. Dette er en plan B.
Hvor mange slike har du?
Kjører du bare rundt og legger merke til hvor vi kan begrave folk?
Gitt hvem jeg er gift med, ja. Det er jeg egentlig nødt til.
Å, det er jeg som er gal. Hvordan ble du kvitt henne så kjapt?
-Hva hadde du planlagt? -Hva er det prøver å si?
Hvorfor gjør hun dette nå? Vi har et lik å bli kvitt.
Jeg vil heller jobbe alene.
-Love? -Hvorfor elsker du meg ikke lenger?
-Du vet det. Du vil bare ikke si det. -Hva prater du om?
Du truet meg på livet. Så sa jeg at jeg var gravid.
Så latet vi bare som om det ikke hadde skjedd.
Det gjorde vi ikke! Det var et lavpunkt, for oss begge.
-Et lavpunkt, for lenge siden. -Faen ta deg.
Du later som du er så god, som om du har grunner for alt du gjør.
Men når jeg gjør det, er jeg gal. En manisk galning.
"Men vent! Hun er mor nå. Så jeg kan ikke drepe henne."
Han... er den eneste grunnen til at jeg lever.
Hvordan tror du det føles? Jeg stoler ikke på deg.
Jeg stoler ikke på deg heller!
Jeg prøvde å… Ja. Ja, jeg gjorde ting.
Men jeg har jobbet hardt for å bli bedre. Jeg er ikke den personen lenger.
Men nå kommer jeg til å begrave lik til jeg blir 70!
For hvis ikke jeg er 100 prosent interessert i deg hele tida,
fortsetter du å drepe folk!
Hvis ikke jeg er nok for deg, så dreper du meg.
Sa dere det høyt?
Jeg vil at dere skal høre dette.
Halvparten av mine gifte pasienter vil drepe hverandre. Det er normalt.
Og de gode nyhetene er, dere kommer ikke til å drepe hverandre.
Dere er mye rart, men dere er ikke mordere.
Intensiteten er et godt tegn.
Dere kjemper ikke for å ha rett, dere kjemper for livet.
Dypere. Ikke sant?
-Skumlere. -Joe.
Har du følt så mye vold mot Love før?
Et par ganger.
Nei, jeg er gravid!
Jeg er ikke voldelig.
Hva om du noen ganger er det? Hva om det er normalt?
Stopp!
Jeg vil ikke skade noen.
Jeg tror deg. Så hvilken følelse ligger under raseriet?
-Frykt. -Frykt for at…?
Joe, fokuser på de voldelige tankene.
Det går ikke an å elske deg.
Du er gal!
Hva har du gjort?
Hvis noen ser meg…
-Hvorfor ser hun sånn ut? -Jeg måtte fjerne tennene.
Hvis de ser den ekte meg…
…så drar de sin vei. For godt.
Hva med deg, Love?
Når ellers har du følt det som Joe får deg til å føle?
-Når jeg føler… at jeg må beskytte. -Hva kjemper du for å beskytte?
-Familien min. -Hvorfor familien?
Sånn er det bare.
-Hva gir familien din deg? -Jeg vet ikke.
Det er meningen at familien skal elske deg, uten forbehold.
Hvorfor er det så viktig? Hvorfor må det være uten forbehold?
Fordi hvis noen så…
…hvor stygg jeg kan være…
Da forsvinner de for godt.
Noe av det dere har til felles,
er en frykt for å bli forlatt som føles som drep eller bli drept.
Metaforisk sett.
Når man har så like problemer, er det vanskelig å se den andre personen
fordi det minner om å se i et speil.
Vi snakker om fæle ting, så hvorfor føler jeg meg lettet?
Så hvordan skal vi… Beklager. Jeg og Joe.
…jobbe med dette?
Der valgte du det perfekte ord. "Jobbe", fordi det er det dere må.
Glem "uten forbehold", det finnes ikke. Man må bli enige om å gjøre sitt beste.
I de beste ekteskapene utfordrer partene hverandre daglig
på å være så gode som mulig.
-Høres ut som mye krangling. -Ja. Men er all krangling negativ?
Kanskje dere ikke er to motstandere i ringen.
Kanskje dere er to på samme lag, som kjemper for det samme.
Det høres bra ut.
Å ha noen på laget.
Ja. Ja, det høres fint ut.
Sånn, ja.
Vet du hva mer folk aldri sier om lagkamerater?
At sexen er bedre.
Sånn "ikke gidd å prøve å forklare det til de ugifte vennene dine".
Dyp tillit fôrer lidenskapen. Det er faen meg urmenneskelig.
Et lag. Er det en mulighet her? Det høres veldig fint ut.
Love kjenner meg bedre enn noen andre.
Jeg begynner å forstå hvorfor det er så skremmende.
Joe!
-Hei. -Hva er det?
Se.
Jeg tror de er Shermans. De hang opp "Savnet kanin"-plakater.
Se, moren beskytter ungene.
Se på kaninene, Henry.
Jeg visste ikke at det var hull i gjerdet.
Henry, liker du det?
Og så enkelt som bare det: Der er du.
Jent… Kvinnen jeg forelsket meg i.
Varm, leken, ærlig og vakkert, lysende moderlig.
Jeg er så tåpelig. Jeg har holdt avstand, vært slem.
Går det an å tilgi det?
Jeg er så lei for det jeg sa.
Det er klart at du elsker sønnen vår. Det er klart at du har lagt hjertet i det.
Det er ikke bare ham. Det er ikke bare med sønnen vår.
Dette er nytt. Spennende. Gleden over å være et lag.
Og jeg må jo også innrømme at vi har en utmerket psykolog.
Jeg må fortelle deg noe.
Jeg ville absolutt drept for deg.
Love, jeg ville drept for deg også.
Og for Henry.
Ok, så…
Jeg lover å gjøre alt i min makt for at du skal slippe å måtte det.
Jeg lover det samme.
Aldri igjen.
Takk.
Love.
Det kommer til å skje ting som vi ikke kan kontrollere, så…
…jeg tenker på hvordan vi kan…
…hjelpe hverandre, så det aldri skjer.
Vi kan skape et trygt rom.
Et trygt rom?
Så psykologaktig.
Hva tenkte du?
Selv med hjelp vil det ta sårene våre lang tid å gro.
Vi kan ikke slette våre verste impulser. Men kanskje vi kan kontrollere dem.
Vi vet ikke hva eller hvem som venter oss,
men jeg vet at vi har alternativer.
Det gir oss mulighet til å ta det sakte, reflektere og respondere.
Det føles fint å dele denne delen av meg med deg.
For det meste.
Vi slår røtter, vi bygger en fremtid for sønnen vår.
ÅPENT FERSKE CUPCAKES
Du kommer til å dominere denne delen av byen. Og jeg…
Jeg skal finne mitt. Tiden er inne.
-Skal dette bli ei daglig greie? -Jeg håper det.
Hva har du gjort?
Jeg så at de gamle bøkene trengte litt tilsyn og…
Jeg er en ekspert på det.
Så du vil ha en jobb.
Du vet du trenger mastergrad for å jobbe på bibliotek, men…
Må du egentlig det?
Jeg skal tenke på det.
Takk.
Sementen har tørket. Vi er trygge.
-Skjedd noe hos naboen? -Ikke som jeg kan se.
Hun har vært borte i dagevis. Han må jo ha innsett det.
Hva tror du han tenker?
Deg jo.
Hva gjør du her?
Jeg eier stedet.
Vent litt. Theo, hvem er det?
-Hei, Love. -Hei, Matthew.
Natalie er ikke her.
Nei, jeg kom for å treffe deg. Dere.
-Jeg har med cupcakes. -Takk.
Dette er sønnen min, Theo.
-Har du en sønn? -Stesønn fra første ekteskap.
Takk, men vi er litt opptatt.
Kom igjen.
-Vær så god. Ha en fin kveld. -Ja da.
Ok?
Så... de har skjønt det.
Nå går alt til helvete.
Dette klarer vi. Sammen.
Tekst: Lise McKay