Láska?
Ahoj.
To je důvod k bytí.
Důvod se víc snažit, dělat správnou věc.
- Být statečný. - Já tě vlkuju.
Ale Love mě totálně vysála.
Jo, Love s velkým L.
Proč už mě nemiluješ?
Matka mého dítěte.
Zabila jsem pro tebe Natalii!
Snažil jsem se, ale byla… Nechci říct šílená, ale…
Dělal jsem všechno, abych byl dobrý muž, dobrý manžel a otec.
Vždycky se snažím na maximum.
Nemůžu říct, že jsem nejúžasnější z romantiků.
Ale srdce mám na správném místě.
Love mi nerozuměla,
ale ty, Marienne, jsi mi rozuměla.
Byli jsme stejní,
byli jsme si souzeni na všech úrovních.
- Lhal ti. - Promiň, cože?
Co kdybych ti řekla, že to Joe zabil tvého bývalého?
Ne, Ryana přepadli.
Musíš utéct. Zmizet.
Ryan je jen začátek toho, co je schopen udělat.
Dokud tě Love neobrátila proti mně a neuteklas.
Nezazlívám ti to, Marienne.
Oba víme, kdo za to může.
Kvůli Love mi můj svět shořel a já...
Jak lidi po celém světě čtou
v New York Magazine, People a na Vox.com,
jsem zemřel rukou Love.
Naštěstí jsem znal dobré lidi, kteří se o Henryho postarají.
Musel jsem ho opustit.
Prozatím.
Bylo to to nejtěžší, co jsem kdy udělal.
Láska nás zkouší.
Já jsem byl zkoušen nejtvrději.
Stal se ze mě duch.
Bez domova, beze jména, to vše jen pro tebe.
Takže přiznávám,
že když jsem tě šel hledat, řekl jsem si, že je to naposledy.
Budeš to buď ty,
nebo nic.
Jak problematický muž jednou řekl slovy gay básníka:
„Srdce si žádá, co si žádá.“
Láska si volí nás.
Můžeme ovlivnit jen to, co uděláme,
jak daleko zajdeme.
V příběhu Teda Chianga „Peklo je nepřítomnost Boha“
Neil Fisk ztrácí svou životní lásku.
Byla dobrá. Je v nebi.
Takže její lásku ucítí znovu jen tehdy, když půjde do nebe.
Ale on není zrovna někdo, kdo by se do nebe dostal.
Takže musí najít cestu k vykoupení.
Je mi líto, ale ne.
Jen si myslím, že podstata toho příběhu je nesmysl.
Nesouhlasím.
Podle mě je tam na fantazii pár téměř hlubokých point.
- Čímž myslíš? - Je to sotva literatura.
Ne, že by to nemělo být v osnovách, Američani toho píšou spoustu.
Jo, tomu se nedá odporovat.
Přednáška se jmenuje Američtí ikonoklasti krátkých povídek.
Dean si asi představoval Hemingwaye, ale hele, mě vzali na poslední chvíli.
Nadio, řekla jste „nesmysl“.
Jo, řekla a vyvolala spor.
Vysvětlete Američanovi „nesmysl“.
Je to brak, blbost, není to dobré.
Být profesorem vyžaduje triky. Třeba:
- Pokračujte. - No,
není to náprava, když je to ze sobeckých důvodů.
A záleží na tom, když dělá dobro?
Chiang netvrdí, že nejvyšší spása je konání dobra.
Říká, že je to jen láska.
Většinu profesorských triků
jsem pochytil, když jsem byl s dívkou jménem Ellie.
Napružit je. Mladiství budou argumentovat na obě strany za vás.
Ano, slovo „láska“ je použito k vyjádření něco hlubšího.
Jako kompletní civilizace, náboženství, veškerá literatura.
- Hyperbola. - Ti dva se vzájemně zabijou,
nebo se vezmou.
Proneseno někým, kdo nikdy lásku nepocítil.
Dobře, tady to zastavíme, odložíme to.
Všichni si přečtěte „Zrádné srdce“
a buďte připraveni mluvit o tom, kde Poe popisuje, co je láska.
Dobře? To je pro dnešek vše.
- Profesore Moore. - Pořád si na to zvykám.
- Dotaz? - Ne.
Vlastně ano.
Proč zadáváte věci jako Ted Chiang
místo obvyklého kánonu vágně rasistických mužů, kteří pijí?
Lidé, kteří rozhodli, co je důležité, se mýlili.
Ti, co ty spisovatele zadali, jsou líní, a tohle je můj seminář.
Podcenila jsem vás.
To tím přízvukem, viďte?
Promiňte.
Profesorování mi jde.
- Co to máte? - Rhys Montrose.
Co? V Americe ho neznají?
Všichni chtějí, aby kandidoval na starostu
Londýna a zachránil Anglii před sebou samotnou,
ale laťka je asi tak nízká,
že odkrývat pokrytectví na nejzákladnější úrovni
z vás dělá Ježíše Krista v kazajce.
Přečtěte si to.
Bude se vám to asi líbit.
Britové jsou nejliterárnější lidi na světě.
Oni tu skutečně čtou.
Nemyslím tím, že „kupují“. Čtou. Od začátku do konce.
Podívejte na tu úctu.
Možná nemá hřeben, ale ohýbá rohy stránek?
Pokud bylo L.A. očistec a předměstí peklo,
Londýn je pro mě možná konečně dobrým místem.
Pořád mi chybíš, Marienne. Moc.
Ale tohle jsou asi ty evropské prázdniny, které jsem tak zoufale potřeboval.
Hlavní je na sebe neupozorňovat.
Potřeboval jsem peníze, ale učit je fajn a Londýn není tak špatný.
Město umění, divadel, knih.
Jonathane!
A občasných kreténů.
- Američan! - Tenhle.
- Profesore Hardingu, zdravím. - Říkej mi Malcolme!
Tak kdy ti budu moct ukázat to pravé město?
- Nikdy. - Brzy.
- Jaký je byt? - Je skvělý, díky.
Narazil jsem na něj po pohovoru. Byly dvě odpoledne a možná byl opilý.
Jak říkám, jsem moc vděčný, takže děkuju.
Sakra. Myslím, že mám návštěvní hodiny.
Jo, to nic. Běž, běž, běž.
Běž budit mladé mysli a tak dále.
Prý výhoda tohoto zaměstnání.
Ale já fakt nevím.
Tomu věřím.
Zajdeme na panáka.
Radši budu pít barvu.
Univerzita je na druhé straně města, kde bydlím,
ale ve městě jako Londýn
mi chůze nevadí.
Dalo by se říct, že mě udržuje mladým.
Nevím, kdy generace Z dospěla, ale upřímně se mi to líbí.
Od toho jsou města. Nutí vás držet krok.
V jistém základním smyslu se všechna velká města zdají být stejná.
Nesnesitelní hipsteři jsou zjevně univerzální,
stejně jako lidi, co dojíždí do New Yorku zvenku autem.
A pít začínají brzo.
Doba v hospodě a víkendy jsou posvátné.
Když jsem uviděl svou čtvrť, jako první mě napadlo, že jsem ve filmu Hugha Granta.
Nenechte se zmýlit, na romantiku Notting Hillu nejsem,
tedy přesněji jižního Kensingtonu, ale nepopírám, energie je tu příjemná.
Tichá. Dobře, ospalá.
Což je dobré.
Vlastně dokonalé.
Hodně jsem přemýšlel o Marienne procházející se po Londýně.
Jak říká básník:
„Zlomené srdce je náš nejlepší učitel, a pokud ano,
tak díky za moudrost.“
Můžu jen říct, že už nikdy víc.
Žádná láska.
Žádní lidi.
Jen knihy.
Já to tu miluju.
Kouzlo, vestavěné knihovny,
krb v každém rohu.
A se vší úctou, Williamsburg by to nedokázal.
Ale mě zajímá, co se děje za mým zadním oknem
na druhé straně ulice.
A Malcolm podle mě o tom výhledu nevěděl,
když doporučil tenhle byt. Odborně se mu říká „pařmen všech pařmenů“.
A kdo je tohle?
Jeho přítelkyně?
Jaká žena…? Ne. Ne.
Nezajímá mě.
Lidi mě nezajímají.
Jak řekl muž jménem Mooney: „Není to můj cirkus ani moje opice.“
Nechci to vědět.
Nejlepší způsob, jak se neplést co cizích věcí,
je vědět, co ty věci jsou.
Ona většinou pracuje.
On si většinou hraje.
Malcolm chodil do správných škol stejně jako jeho otec a dědeček.
Nebude muset nikdy pracovat, ale chce být akademikem,
což mu dodává vážnosti, která popírá předpoklad,
že generace bohatství a příbuzenských sňatků znamená, že není moc chytrý.
Ostatní profesoři ho bohužel považují za okouzlujícího podivína.
Ale povídá se, že je úžasný v posteli s nadprůměrným…
Víte co? Moje třída je v knihovně.
Slyším všechno, ať chci, nebo ne.
Takže, co ona?
Kate Galvinová.
Kate toho moc neprozradí.
Její přítomnost online se týká pouze práce.
Galeristka, milovnice umění, nikdy nebyla vdaná,
dcera Grety Galvinové,
svobodomyslné modelky z 90. let, dnes spirituální stylistky na Ibize.
Podle mě vyrostla v opak své mámy.
Soustředěná, ambiciózní, s jasně americkou pracovní morálkou.
Vše, co jsem o nich zjistil, mi říká, že mám pravdu.
Nepotřebuju je poznat.
A zatímco Malcolm se někde ožírá, ona, uhodli jste, stále pracuje.
Proč je tak soustředěná?
Dobře, myslím, že to na její obrazovce už není Zprávy z umění.
Haló.
Takže Malcolm ji nechává nespokojenou,
nebo…? Ne, nedívám se.
Proč mi to vesmír pořád dělá?
Nenechám se stáhnout, fakt ne.
Není první sexuálně frustrovaná žena, která si zapomněla zatáhnout závěsy.
Zkoumám, abych je poznal a vyhnul se tak cirkusu.
Nic nebude stát mezi mnou a mou evropskou dovolenou.
Ale stýská se mi po někom tam někde.
Po někom, kdo stojí za sledování.
Hádanka, která stojí za vyřešení.
Po tobě.
Ale stesk mi tě zpátky nepřivede.
Myslel jsem, že to, jak daleko jsem cestoval, bude mít hodnotu.
Po celé Francii, týdny, měsíce.
Co jsem pro tebe udělal.
Navštívil jsem všechna místečka umělců v Paříži.
Opakovaně jsem je navštěvoval.
Měl jsem pocit, že jsi tu teď byla.
Týdny plynuly.
Nikdy jsem to nevzdal.
Věděl jsem, že jsem blízko
a osud mě konečně odměnil.
- Můžu? - Jo, jistě.
Tu malířku miluju.
Máte ještě další její věci, nebo email?
Jo, email.
Podívám se.
Asi bude chvíli trvat, než se vám ozve.
Je v Londýně na uměleckém veletrhu Acanthus.
Umělecký veletrh.
Londýn.
Věděl jsem, kde tě najdu.
Jdi do prdele, Malcolme.
Což by se ti určitě líbilo, protože jsi narcista.
Kate, vrať se!
Vidíš? Myslelas, že my máme problémy.
Zajímalo by mě… Ne.
Nezajímalo.
Jen aby bylo jasno,
není to sledování,
když máte stejnou cestu domů.
Nevypadají přátelsky.
Vem jí kabelku!
To snad není pravda. Nesmím se do toho zaplést.
Nechte mě! Nechte mě! Pomoc! Pomoc!
Kurva. Není to můj cirkus ani moje opice.
Jdeme! Sereme na to, jdeme!
- Jste v pořádku? - Ty hodinky jsem nesnášela.
Vezmu to jako souhlas.
Asi bych to měla nahlásit, kdyby se vrátili a napadli studenta.
Posranej život!
Poldové se mi moc nehodí.
Promiňte, asi to bude trochu divné.
Co? Řekněte to.
Mohla byste mě nezmiňovat?
Moje pracovní vízum není tutovka.
Sakra. Musel jsem to udělat, že?
Musel jsem ji zachránit.
Trvala na tom, že mě odveze domů. To nebylo divné.
Prohodili jsme pár zdvořilostí a představil jsem se jako Jonathan Moore.
Pořád nevím, jestli o mně poldům řekla.
Dnešek mi otevřel oči.
Odteď, ať se děje cokoli, držet se při zemi.
A hlavně se od nich od obou držet dál.
Johníku.
Můžu ti říkat Johníku?
Jako když kočky vycítí, že jste alergický, a skočí vám do klína.
Ježíši.
Vidíš nám přímo do bytu.
Seš šmírák, Johníku?
Žádné ručkování s mou holkou, jasný? S žádnou z mých holek.
Jo, pořád ho nesnáším.
Děkuju.
Za Kate.
Bývaly časy, kdy jsi v Londýně narazil na problém,
jen když jsi ho vyhledával.
Ti malí zmetci jsou teď všude.
Je mi líto lidí, kteří jsou tak zoufalí, že to musí udělat.
Zoufalí?
Myslíš špína od narození.
Jdou po nás, protože ví, že nikdo…
Chystá se mi vysvětlit, jak jsou bohatí skutečné oběti.
…bohaté nenávidí.
My jsme tu ty skutečné oběti.
Moje rodina je v podstatě královská.
Tedy příbuzná té královské.
Nebylo to pokorné vychloubání se?
My jsme tuhle zemi vybudovali.
A jak je nám poděkováno?
No jasně. Rozhodně ruce stavebníka.
Ale dost už o těch venkovanech.
Můj drahý přítel Adam Pratt nedávno otevřel Sundry House.
Je totálně elitářský, všichni jsou neuvěřitelně chytří
a mixolog je zatracenej kouzelník.
Půjdeš dnes večer s námi.
Musím toho hodně přečíst…
Ne, ne ne. To nebyla otázka.
Zachránils Kate život.
Musím ti to vrátit.
Za půl hodiny vyrážíme.
A dál se mi skvěle daří držet se od těch lidí dál.
Sundry House Adama Pratta je nejexkluzivnější klub v Soho.
Úkryt pro nedozírně bohaté a privilegované Londýna.
Nefotit, prosím.
K čemu to všechno je?
Male? Kate, tady!
Bože můj, vypadáš úchvatně.
Oslepla jsem. Umřela jsem.
Phoebe, lady Borehall-Blaxworthová.
Já vím.
Samozřejmě jsem si udělal rešerši, než jsem přijel.
Lady Phoebe.
Kateina nejslavnější přítelkyně.
Toxicky aristokratická,
zásadně blonďatá,
chodila s kapitány ne jednoho, ale dvou ligových týmů
naráz.
Bulvár zdokumentoval každý přehmat a depilaci od jejích 15 let.
Přesto vždy působí dojmem, že je upřímně milá a laskavá.
Mohla by to být pravda?
Kdo je to malé smutné opičátko?
Pojď, jdeme dovnitř, než tě sežerou.
- Nádhera. - Phoebe!
Panebože!
Takže tohle vám dá členství za 25 000 liber ročně.
Krásní, šik a rozmazlení,
v pravých kožešinách se sešli u drinků ve světle vhodném na Instagram.
Bohaté tu i cítíte.
Kdyby tu spadla bomba,
HDP Británie by klesl o 10 procent, ale mohlo by to stát za to.
- Jonathane. - Hry mohou začít.
Koho z těchto bohatých budu nenávidět nejvíc?
Drahoušku, to je Jonathan Moore.
Je Američan.
- Těší mě. - Zdravím.
Blessing je nigerijská princezna.
Blessing Bosede.
V Sundry House princezny asi rostou na stromech.
Dělá do technologií. Její obchodní plány jsou spíš pyramidy.
To všechno a je snobka.
Lituju, nelituju, že ruším.
Tudy.
Výborně, další představování.
Co říkáš na umění, Johníku?
Líbí se mi.
Tak tohle je Simon Soo.
Rekordní prodeje uměleckých děl Simona Sooa nemají
jistě nic společného s tím, že otec je miliardář.
Simon si usilovně pěstuje osobnost zmučeného umělce,
jako by někdy utrpěl víc než říznutí se o papír,
což mu hned obvázali tátovými penězi.
Simone, to je Jonathan Moore.
Mám příliš mnoho přátel.
Vrať se, až jeden zemře.
Simone, drahoušku,
nebuď kretén.
To je Sophie, Simonova sestra.
Sophie Sooová.
Každá věc na jejím těle je sponzorský dar.
Je to tak chamtivé, až mě to skoro ohromilo.
Sophie chodila na Oxford, pak na práva na Harvard, ale při učení se na Mykonosu
jí došlo, že kariéra z lajků a sledujících vyžaduje mnohem míň čtení.
Sophie je elitní influencerka.
Práce, která zahrnuje pózování v bikinách,
aby inspirovala tlusté, plebejské radní.
Bezcitná, kapitalistka, iluzionistka.
Téměř sociopatka.
Co?
Fandím ti, drahá.
- Naser si a chcípni, Malcolme. - Ti se taky nemají rádi.
Moc mě těšilo…
Jonathane.
Taky jsem vás rád poznal, oba.
Američan, že?
Opatrně.
Všichni mají zbraně.
Kéž by.
Fakta o Malcolmovi.
Pije jako duha,
miluje vlastní hlas, má spoustu přátel, všechny hrozné.
V největší londýnské soutěži
debilů je ještě pár uchazečů.
Roald Walker Burton.
Známý hlavně svými loděmi, známostmi na jednu noc
a, cituji, „znepokojivou sbírkou nožů“.
Gemma Graham-Greenová dokázala znevážit Američany, transsexuály, chudé a Židy
jedinou větou, když si dávala panáka Patróna.
Connie něco, o tom mi jen řekli, že je blázen a vlastní koně.
Nejsem si jistý, jestli se tihle lidi mají rádi.
Všichni jsou tak nechutně bohatí, že to je jako povinný klub.
Vrátím se s dobrotami.
Teď, když šel Malcolm pro drogy, mám čas vydechnout.
- Jonathane? - Nebo ne.
Tahle příšerná bestie je Adam, můj přítel.
Možný sňatkový materiál, ale porota ještě nerozhodla.
Neboj. Já porotu podplatím.
Američan.
Uvidíme, jestli se vyrovnáš Britům.
Adam Pratt, majitel Sundry House.
To všechno jsou tátovy peníze.
Postavené bohatým klukem, který neví, co je práce,
aby ohromil další bohaté děti se stejným osudem.
A Jonathan Moore učí literaturu s Malem.
A je to Američan!
Moore. Moore, odkud je tvoje rodina?
Odevšad.
Ten regálový styl miluju.
- Jaké máš krypto? - Máme vítěze.
Ne, počkej. Budu hádat.
Ne, z toho bude sázka.
Minule jsi přišel v Marakéši o byt kvůli velikosti bot.
Pojď, kotě, jdeme se družit.
Musím se jít družit, ale vrátím se, Jonathane.
Toužím po příjemných tónech krajana.
Nespěchej.
Můžu teď vypadnout?
- Do prdele. - Za pět minut bych tě odvezl.
Chytit si tu taxi je beznadějné. Na.
Zavlažuj.
A samozřejmě, že o hodinu později
popíjím v koutě a čekám na Malcolma.
Co může být tak legrační?
Rhys Montrose.
Všichni chtějí, aby kandidoval na starostu Londýna.
Co tady dělá?
- Dobrá kniha. - Ale ne. Zním opile.
Ty jsi ten nový.
Mal tě neúnavně adoptuje už od kolejí.
Oxford, jasně. Byli tam spolu.
Ta kniha je o tom, jak se narodil v chudobě,
vychovala ho nestálá, svobodná matka, nepříjemně povědomé,
a byl na dně, ale pak zjistil, že je synem vévody,
dal se dohromady, šel na Oxford
a stal se autorem jednoho z nejlepších memoárů, co jsem kdy četl.
To je teda něco.
Nikomu neříkej svůj špinavý příběh celých 30 let, pak ho napiš
a najednou miliony znají celou tvou hanbu.
Abys věděl, tvoje knihy nejsou v žádném případě špinavé.
Kamarád s mizerným dětstvím, co?
Aha.
Dětství skutečně na hovno.
Rád tě poznávám, bratře ve zbrani.
To s penězi, které jsi předtím neměl,
nikdy se do toho pocitu nevpravíš.
- A všichni ti, co je vždycky měli… - Jiný druh.
Přesně.
Nemůžu říct, že ho nenávidím.
Oni tančí a svět hoří.
Skoro nevidí, že hoří.
A proč by měli?
U nich je počasí přesné.
První skutečný rozhovor za celý večer.
A s tím
odjíždím do Berlína do ranního pořadu,
ve kterém objasním, zda budu kandidovat na starostu.
Máš můj hlas.
Tak zatím, Jonathane.
A zpátky k samotě v doupěti pitomců.
A čekání na Malcolma už stačilo.
Je čas jít.
Jo, dobře.
Opilejší, než jsem si myslel.
Jonathane. Pití!
- Musíš. - Nech mě odejít.
To ne. Co to bylo?
Absint, zlato.
Začne na tebe mluvit tapeta.
- Řekni nám, Jonathane. - Proč jsi tady?
- Sakra. - Zabils někoho?
Vždycky to poznám.
Sestřenice někoho zabila. Byla to nehoda.
Byl to jen bezdomovec, což kdyby to udělala dnes, tak by ji zrušili.
Promiňte.
Nebo někdo ublížil tobě?
Byla to žena?
Bylo to tak?
Zlomila ti srdce?
Zlomilas mi srdce, Marienne?
Když jsem jel za tebou na ten veletrh do Londýna, cítil jsem tě, Marienne.
Změnila ses. Ta upjatá knihovnice Marienne byla ta tam.
Ale bylas to ty.
Poznámka pro sebe: už nikdy nepij absint.
Takže proč je Johník tak nešťastný?
Ten nafoukaný klaun mi říká Johník.
Všichni myslí, že je to láska.
Nechals ji jít,
- nebo ti utekla? - Co na tom záleží?
Jel jsem za ženou do Paříže.
Je to nejromantičtější město na světě.
A pak mi zlomila srdce.
- Nebyla ta pravá. - Byli jsme dokonalý pár.
Moje bývalá žena jí o mně napovídala.
To.
To, tíha naší dekády.
Ženy, které věří ženám,
jako by nelhaly, nepodváděly a nešukaly.
- Dělají to víc než my. - Ona taková nebyla.
Řeknu ti něco jako kamarád. Ztrapňuješ se,
když tu sedíš roztouženej kvůli nějaké děvce, které jsi naprosto u prdele.
Teď se vozí po nějakém dalším ptákovi, takže to pusť.
Vyšukej se z bolesti.
V Soho je spousta děvek.
Kdybych se mohl hýbat, zabil bych ho.
Zlato, potřebuješ víc absintu.
To, ne, ne, ne. Nedělej to. Zničíš ho.
Bez tebe stejně na ničem nezáleží.
A to není dobré.
- Řekl ti to? Je královsky příbuzný. - Co to kurva je?
Jak jsem se sem dostal? O čem to mluví?
Učí obě Middletonky.
Malcolm je lhář.
Promiň.
Dostaňte mě ven.
Rozbrečel jsem ji? Co jsem udělal?
Jsem v pekle. Kde mám telefon?
- Kurva. - Je na čase odvézt ho domů.
Aspoň jsem se dostal domů.
Vidíš, co mi snaha na tebe zapomenout udělala, Marienne?
Čí je to kabát?
Pomalu a klidně.
Je čas ho odvézt domů.
Gauč, gauč, gauč.
Domů mě dostal Malcolm.
Mám mu děkovat?
Ne. Když budu hrubý, možná mi ten misogynist s problémem s drogami dá pokoj.
Nový den. Už žádné blázniviny.
Zpátky ke klidu.
Malcolm.
Myslíš špína od narození?
Sedíš tu roztouženej kvůli nějaké pitomé děvce.
Počkej. Já jsem…?
Od toho všeho jsem utekl.
Už nikdy jsem se nechtěl krvavého nože ani dotknout.
Říkal o tobě hrozné věci.
Měl jsem kvůli tobě vztek.
Ale tím je to jen horší.
Konec Malcolmových zpráv, že je na Bermudách.
Co to…?
Kam jsem dal prst?
Už nahlásila jeho zmizení?
Ne, ne. Musí tu být, aby ji vyslechli ohledně toho přepadení.
Všechno jim o mně říká.
Za chvíli zaklepou na dveře a najdou podezřelý koberec lidské velikosti.
Mohl bych na ně narazit cestou ven i s kobercem lidské velikosti.
Nový plán, rychle.
Kurva, ten je těžkej.
Do prdele s tím kobercem.
Kurva život.
Profesor klasické filologie mi řekl, že můžu v nouzi použít jeho auto.
Dobře. Dobře.
Do setmění musím vymyslet, co s ním k čertu udělám,
a připravit se na jízdu na špatné straně.
Tohle jsi viděla, když ses na mě podívala, Marienne?
- Nechtěl jsem, abys měla pravdu. - Promiňte.
Marienne!
Můžeme si teď promluvit?
Přestaň.
- Já ti neublížím. - Máš pravdu, neublížíš.
Použiju tohle.
Omlouvám se.
Myslel jsem, že mě ráda uvidíš.
Myslel jsem, že mě miluješ.
Milovala jsem tě.
Jsem tady.
- A vím, že se toho hodně stalo… - Ne.
Ne.
Juliette je v Paříži.
S kamarádkou.
Zítra mě čeká doma.
Jestli se k ní domů dostanu?
Proč se mě na to ptáš?
Zabils Ryana!
Vzal ti dítě!
A tvoje žena?!
Jestli tu stojíš, Love tě nezabila.
Tys zabil ji, že jo?
Řekni mi, že jich nebylo víc.
Panebože.
Děláš, jako by to nebyla pravda.
Jako bys byl dobrý člověk, který udělal něco špatného.
Jsi vrah, Joe.
Mýlíš se ve mně.
Kéž by. Kéž bych se mýlila, ale…
Víš co? Já ti to dokážu.
Sbohem, Marienne.
Dívala ses na mě tak vyděšeně.
Nemohl jsem to vydržet.
Nechal jsem tě, abych ti dokázal, že takový nejsem.
Nikdy bych ti neublížil.
Jsem jen cizinec v cizí zemi,
který hledá odlehlé místo, kde by se zbavil Malcolma.
PILA A TRUHLAŘSKÁ DÍLNA
Pila zní slibně. Doufám, že je zavřená.
Kdyby mě s tím miláčkem chytili, byla by to poetická spravedlnost.
Naštěstí tu mají spoustu stejného dílenského nářadí,
jako máme ve Státech.
Jo, skórovali s Putnamem.
Plížím se do hospody na druhý poločas.
QUERYCOMBER PUTNAM KOPANÁ
Zdá se, že na to mám polovinu zápasu kopané.
Vím, že tak se tomu neříká.
Princ Albert. Nelhal, že je královsky spřízněný.
Myslel jsem, že jsem toho nechal s mlýnkem na maso a troubou.
Gól!
Projíždět se po okolí Londýna, abych házel kusy těla do stok
a řeky Temže, tak jsem si prohlídku nepředstavoval.
Tím končí Jonathanova snaha se polepšit.
Ne, že bych se chtěl stát Jonathanem, když jsem tě nechal být.
Chtěl jsem jen utopit své bolavé srdce a vypadnout z Londýna.
Joe Quinn Goldberg.
Myslel jsem, že budeš víc… nevím…
mrtvý?
Ale pak mě dohnala moje minulost.
Eliot Tannenberg.
Mého zaměstnavatele, Raye Quinna, svého bývalého tchána, znáš.
Přišel jste mě odvézt zpátky?
Ne, zabít tě.
Děkuju.
Jo, dlouhý den.
Pak mě překvapil Eliot.
Když budu upřímný…
jsem unavený.
Chci to jen…
Mít to za sebou, víš?
Už nikomu neubližovat.
Ani tobě.
Ale to by bylo složité.
- Jak jako? - Stálo by to víc, než platí Ray.
Jako všechny peníze, které měla Love na tom jednom účtu.
Možná nevíš, že ho měla.
Možná to může být naprostá náhoda, že byl vybrán
přesně v den, kdy tě zapekli do koláče.
Takže vydírání?
Velmi nehezké vyjádření toho, že jsem ti nabídl pomoc.
Tohle je pro tebe.
Vypadáš jako Jonathan.
Solidní, chodil na Columbii, dobré kreditní skóre, pracovní vízum.
Měl bys být schopen si najít práci.
Hlavně nevystrkuj hlavu, nezapleť se do sraček.
Prostě zmiz.
Buď Jonathan.
Ukážu Rayovi, že jsi mrtvej, a vypadnu do západu slunce.
Jonathan může být tvoje šance začít se jinak rozhodovat.
Poslední věc. Ta holka, kterou sleduješ, Marienne Bellamyová?
Ví, že jsi naživu.
Takže hele.
V osm ráno jede vlakem do Paříže.
- Pokud ji nezastavíš. - Teď jste řekl, že to je…
moje příležitost dělat jiná rozhodnutí.
Nikdo z nás nechce nikomu ublížit.
Jo.
Takže…
běž tam, postarej se o to,
odejdi jako Jonathan Moore.
Napiš mi, až to bude hotovo.
Byl jsem sám v cizím městě.
Jen já a moje zlomené srdce.
Nevím, co mě to napadlo zabít Malcolma. Mám tmu.
Vím jen, že jsem selhal.
Mělas pravdu, Marienne.
Zdravím. Myslím, že to patří Adamu Prattovi.
- Jistě. Nechám mu to tady. - Jo. Děkuju.
Zdravím.
Už ses vrátil z Berlína.
Teď jsi v Evropě, Jonathane.
Za tři hodiny se dostaneš kamkoliv.
Jak ten večer dopadl?
Jsou to pařmeni.
Věci se obvykle vymknou z rukou.
Nic si z toho nedělej, pokud jsi něco jaksi podělal.
Ten den, když ses rozhodl jít na Oxford,
nazvals to dnem znovuzrození.
Většina lidí zmiňuje tuhle část knihy,
protože máma umřela, když jsem byl ve vězení za rvačku v baru.
„Zlomené srdce je vždy katalyzátorem k nové cestě,“ jak jsi napsal.
A tahle je tvoje?
Měla být.
Upřímně, potřebuju, aby byla.
Ale posrals to.
Hodně, hodně, jo.
Pomohlo by ti vědomí, že ta část je lež?
To vězeňské zjevení jsem zažil třikrát.
Pořád jsem se lepšil, dal dohromady a znovu mlátil lidi.
Na mou obranu, kdybych to tak napsal, jen by se to zbytečně opakovalo.
Něco na mě vyzařuješ.
Co jako?
Vtipy stranou,
hádám, žes měl opravdu pekelný život.
Takový, jaký nepřežije každý.
Jsem blízko?
- Jo. - Takže jsi dost hluboko poškozený.
Takže jsi schopen páchat skutečné škody.
Mám pocit, že bych se měl bránit, ale…
Nebráním.
Jak bych tě mohl soudit?
Dobře. Tak co teď?
Nic z toho se nedá vymazat, takže teď se snažím dělat
dobrý krok vpřed za něčím,
což obsahuje chránit lidi, které miluju,
udělat pro Londýn něco skutečného.
Takže věříš, že je to možné?
Spása?
Myslím, že ano.
Pokud se zavážou, že nebudou utíkat sami před sebou.
Postav se tomu, ať se děje cokoli.
Hračka, co?
- Myslíš, že kecám. - Myslím, že seš spisovatel.
Budeš tu sedět a lpět na tom průseru?
Všechno to přijmi, Jonathane.
Budeš mít lepší kocovinu.
To zní skvěle.
Ale udělal jsem věci, které asi nikdy nedokážu přijmout.
Cestující do Nice, Cannes a Marseille,
nastupujte prosím do jednoho ze zadních…
Děkuji.
S dovolením. Pardon.
- Pomůžu vám. - Děkuju.
Myslelas, že je to kapsář, ale byl jsem to já a zachránil jsem tě.
Posadil jsem tě do toho vlaku
a nechal tě odejít.
Abys viděla, že nejsem ten, za koho mě máš.
Nejsem vrah.
JOE Hotovo.
Snažit se to dokázat.
Ale nebylo to tak.
A samozřejmě…
Dobře. Perfektní. Ty.
Divíš se, že umím číst? Proč na ně zíráš?
- Zajímá mě, co máš ráda. - Ty jsou do práce.
Klidně vydedukujte, že mám ráda umění, pane Holmesi.
Ten večer jsi ze Sundry House odešel s Malcolmem, že?
Neviděls ho náhodou? U sebe v kanceláři nebyl.
Ne, neviděl. Poděkuj mu za mě,
- že mi pomohl do bytu. Byl jsem… - Ožralý. Ano, všichni jsme to viděli.
Asi je doma v Surrey a píše poezii.
Poezii nemusíš. Dobře, značím si.
Vlastně od tebe potřebuju něco důležitého.
- To nebude dobré. - Přijď večer na večeři.
- Cože? - Malé soaré pro Simona.
Ale já nemůžu. Musím známkovat písemky.
Vy Američani a ten váš fetiš práce.
Jsme v Anglii.
Tady večeříme.
Phoebe trvala na tom, abych tě pozvala. Nevím, cos jí řekl,
- ale je tebou posedlá. - Já to taky nevím, ale…
Hej! Kam ses ztratil?
Jsi předvolán, takže…
Dobře, ale Američani předvolávání taky moc nemusí.
Fajn.
Přijď prosím na večeři.
Bože. Hele, důvěru je třeba získat,
a když jde o podivíny, kteří čmuchají kolem mých přátel,
možná nic nechceš, ale nebudu předstírat, že to není podezřelé.
A nejenže mi je jedno, jestli si myslíš, že jsem čubka,
naprosto to preferuju.
Jsem zděšený nebo ohromený?
Takže řekni ano, jinak bude Phoebe brečet
a já zařídím, aby to bylo před paparazzii
a celý Londýn pozná
- a bude nenávidět tvou tvář. - Šach-mat.
- Tak to přijdu moc rád. - Moc rád?
To se rychle změnilo.
Jo, a jsme si kvit.
Za můj život. Řekla jsem policii, že jsem neviděla, kdo mě zachránil.
I když jsem měla pocit, že jeho pracovní dokumenty jsou v pořádku.
Nemáš zač.
Profesore Moore. Je mi potěšením vás opět přivítat.
Soukromá akce je v pařížské společenské místnosti.
Půjdu tam, normální, ať nejsem „ten chlap, co byl jednou s nimi
a oni zjistí, že to byl ten večer, kdy Malcolm zmizel“.
EVANESCE NOVÁ ZPRÁVA
Evanesce? Tu aplikaci znám.
Jedna z těch zabezpečených chatových apek, která smaže vše, co napíšete.
Jak se mi to dostalo do telefonu?
„Ahoj, ty“? Kdo je to?
„Překvapilo mě, jak jsi zvládl Malcolma.“
Co to…?
„Myslel jsem, že když jsem ti ho nechal na stole,
padneš za mé hříchy.“
Neudělal jsem to já.
„Ty nejsi ten, za koho jsem tě měl.
Kdo jsi?“
Kdo jsem?
Kdo jsi ty?
Někdo…
Odkud je tvoje rodina?
- ...někdo z nich… - A kdo je tohle malé smutné opičátko?
- …zabil Malcolma… - Vrať se, až jeden umře.
- Naser si a chcípni, Malcolme. - …chce to hodit na mě.
- Zabils někoho? - Co jsi, je tvůj problém.
- A teď… - Proč jsi tady?
…mi posílá zprávy.
Kdo jsi?
A jaký bude tvůj další krok?
Překlad titulků: Roman Placzek