Kærlighed.
Hej.
Det er en grund til at være til.
En grund til at gøre det bedre og gøre det rigtige.
-Være modig. -Du er min ulv.
Men Love gjorde mig helt udbrændt.
Ja, Love, der betyder kærlighed. Hustru.
Hvorfor elsker du mig ikke mere?
-Mit barns mor. -Jeg dræbte Natalie for dig!
Jeg gjorde mit bedste, men hun var... Hader at kalde en kvinde "skør", men...
Jeg gjorde alt for at være en god mand, en god ægtemand, en god far.
Jeg gør altid alt, jeg kan.
Jeg er ikke den mest imponerende romantiker nogensinde.
Men mit hjerte er på rette sted.
Love kunne ikke forstå mig, men Marienne, du forstod.
Vi var ens.
Skabt for hinanden på alle niveauer.
-Han løj for dig. -Undskyld, hvad?
Hvad hvis jeg sagde, at Joe dræbte din eks?
Nej, Ryan blev overfaldet.
Du må flygte. Forsvinde.
Ryan er kun begyndelsen.
Indtil Love forgiftede brønden, og du stak af.
Jeg bebrejder dig ikke, Marienne.
Vi ved begge, hvis skyld det er.
På grund af Love gik min verden op i flammer, og jeg...
Som folk overalt læste i New York Magazine, People
og på Vox.com, blev jeg dræbt af Love.
Heldigvis kendte jeg gode folk, der kunne tage Henry.
Jeg måtte efterlade ham. Indtil videre.
Det sværeste, jeg nogensinde har gjort.
Kærligheden tester os.
Mig mere end de fleste.
Forvandlet til et spøgelse.
Intet hjem, intet navn, kun for dig.
Så jeg må indrømme...
...at da jeg søgte dig...
...sagde jeg til mig selv, at dette var sidste gang.
Det er dig... eller ingenting.
Som en mand, der tilranede sig en homoseksuel poet, sagde:
"Hjertet vil have, hvad det vil have."
Kærligheden vælger os.
Det eneste, vi kan kontrollere, er det, vi gør.
Hvor langt vi går.
I Ted Chiangs historie "Helvede er Guds fravær",
mister Neil Fisk sit livs kærlighed.
Hun var god. Hun er i himlen.
Så han føler kun hendes kærlighed igen,
hvis han også kommer i himlen.
Men han er ikke just himmelmateriale.
Så han må finde frelse.
Beklager, men nej.
Hele historiens præmis er blæst.
Jeg er uenig.
Den gav nogle næsten dybsindige pointer for et fantasyværk.
-Hvad? -Det er knap nok litteratur.
Men det passer til pensum. Amerikanere skriver masser af det.
Det har du ret i.
Kurset er "Novellens amerikanske ikonoklaster".
De så nok Hemingway for sig, men jeg blev ansat i sidste øjeblik.
"Blæst", Nadia?
Ja, som åbenbart var kontroversielt.
Forklar "blæst" til amerikaneren.
Det er møg, skrammel, ikke godt.
Professorer har tricks som:
-Uddyb. -Det er ikke frelse.
-Han er bare selvisk. -Betyder det noget, om han er god?
Chiang siger ikke, at den største frelse kommer af at gøre godt.
Han siger, det er kærlighed.
De fleste af mine professortricks lærte jeg af en, der hed Ellie.
Kør dem op og slip dem løs. Teenagere vil argumentere for dig.
Ja, ordet "kærlighed" betyder noget dybere her.
Civilisationer, religioner, hele litteraturen.
-Hyperbel. -De dræber hinanden.
Eller bliver gift.
Du har aldrig følt kærlighed.
Okay, lad os stoppe her... med den.
Alle læser "Hjertet der sladrede"
og gør klar til at diskutere, hvor Poe står med kærligheden.
Okay? Det var alt for i dag.
-Professor Moore... -Stadig sært.
-Spørgsmål? -Nej.
Men... jo.
Hvorfor giver du opgaver som Ted Chiang
i stedet for de sædvanlige, svagt racistiske mænd, der drikker?
De er ikke vigtige, som nogen påstår.
Dem, der underviser i dem, er dovne, og dette er mit kursus.
Jeg undervurderede dig.
Det er accenten, ikke? Beklager.
-Jeg er en god professor. -Hvad er det?
Rhys Montrose.
Er han ikke noget i USA?
Alle her ønsker, han stiller op som borgmester og redder England fra sig selv.
Men standarden er vel så lav,
at man på det mest elementære niveau kan fremstå som Jesus.
Læs den. Du vil nok kunne lide den.
Briter er verdens mest litterære mennesker.
De læser virkelig her.
Jeg mener ikke bare "køber". Læser. Fra ende til anden.
Se den respekt.
Hun ejer ikke en hårbørste, men laver hun æselører på en side?
Var LA skærsilden og forstaden helvede,
er London måske endelig Det Gode Sted.
Jeg savner dig stadig, Marienne. Så meget.
Men det føles som den ferie i Europa, jeg desperat havde brug for.
Det er vigtigt at holde lav profil.
Men arbejdet er sjovt, og London er okay.
En by med kunst, teater og bøger.
-Jonathan! -Og et fjols her og der.
-Amerikaneren. -Ham her...
-Professor Harding, goddag. -Kald mig Malcolm.
Hvornår må jeg vise dig den rigtige by?
-Aldrig. -Snart.
-Hvordan er lejligheden? -Fin.
Jeg mødte ham efter jobsamtalen. Den var 14, og han var vist fuld.
Ja, jeg er meget taknemmelig, så tak.
Pis. Jeg har vist mødetid. Tror jeg.
Ja, helt fint. Smut bare. Belær de unge sind og så videre.
Fordelene ved jobbet, siger rygtet. Jeg aner det ikke.
Det tror jeg gerne.
-Vi får drinks senere. -Jeg foretrækker maling.
Campus er på den anden side af byen fra lejligheden, men i en by som London
går jeg gerne.
Det holder mig ung.
Jeg ved ikke, hvornår Gen Z blev voksne, men jeg kan lide det.
Det er byer til for. Man skal arbejde for at følge med.
På nogle grundlæggende måder virker alle storbyer ens.
Utålelige hipstere er vist universelle.
Ligesom fulderikker.
Og de begynder at drikke tidligt. Pub-tid og weekender er hellige.
Første tanke om mit kvarter:
"Jeg er med i en Hugh Grant-film."
Men tro mig. Nul Notting Hill-romance her.
Eller South Kensington. Men her er en dejlig energi.
Stille. Okay, søvndyssende.
Hvilket er godt.
Endda perfekt.
Jeg har haft meget tid til at tænke på Marienne på mine gåture i London.
Som en poet har sagt:
"Hjertesorg er den bedste lærer, og i så fald
tak, fordi du gjorde mig vis."
Jeg kan kun sige... aldrig igen.
Ingen kærlighed.
Ingen mennesker.
Kun bøger.
Jeg elsker det her sted.
Charme, indbyggede bogreoler,
et ildsted i hvert et hjørne.
Williamsburg kan ikke følge med her.
Men det, der sker på den anden side af gyden,
er af særlig interesse for mig.
Malcolm kendte vist ikke til udsigten, da han anbefalede stedet.
Det tekniske udtryk er "festabe".
Og hvem er det?
Er hun hans kæreste?
Hvilken slags kvinde...? Nej.
Ikke interesseret.
Ingen mennesker, ikke interesseret.
Som en ved navn Mooney altid sagde: "Ikke mit cirkus, ikke mine aber."
Jeg vil ikke vide det.
Man holder sig ude af folks sager ved at vide, hvad de sager er.
Hun arbejder meget. Han leger meget.
Malcolm gik på alle de rigtige skoler som sin far og bedstefar.
Han behøver intet arbejde, men at være akademiker
giver ham en respektabilitet, der modarbejder
opfattelsen af rigdom og indavl: At han ikke er særlig klog.
De andre professorer synes, han er charmerende.
Men rygtet siger også, han er utrolig i sengen med en...
Mit klasseværelse er i biblioteket. Kan ikke undgå at høre alt.
Men hvad med hende?
Kate Galvin.
Kate giver meget lidt.
Kun arbejde nævnes online.
Gallerist, kunstelsker, ugift og datter af Greta Galvin.
En frisindet 90'er-model, som nu er spirituel stylist på Ibiza.
Hun voksede nok op som sin mors modsætning.
Fokuseret, ambitiøs og med en amerikansk arbejdsmoral.
Alt, jeg nu ved, siger mig, jeg har ret.
Jeg behøver ikke kende dem.
Og mens Malcolm drikker sig i hegnet, arbejder hun stadig.
Hvorfor er hun så fokuseret?
Det er vist ikke Art News Daily på hendes skærm længere.
Halløjsa.
Efterlader Malcolm hende utilfredsstillet? Nej, jeg kigger ikke.
Hvorfor gør universet det mod mig?
Jeg bider ikke på.
Jeg har før set kvinder glemme at trække gardinerne for.
Jeg studerer dem for at regne dem ud, så jeg kan undgå et cirkus.
Intet skal stå i vejen for min ferie i Europa.
Men jeg savner at have en derude.
En, værd at holde øje med.
En gåde, der er værd at løse.
Dig.
Men at savne dig bringer dig ikke tilbage.
Jeg troede, det ville tælle for noget, hvor langt jeg har rejst.
Over hele Frankrig. Ugerne, månederne.
Hvad jeg gjorde for dig.
Var på alle kunstnersteder i Paris.
Jeg besøgte dem igen og igen.
Jeg blev ved med at føle,
at jeg lige havde misset dig.
Ugerne gik.
Jeg gav aldrig op.
Jeg vidste, jeg var tæt på.
Og skæbnen belønnede mig endelig.
-Må jeg? -Ja, selvfølgelig.
Elsker den kunstner.
Har du mere? Eller en e-mail?
Ja, en e-mail.
Lad mig tjekke.
Der kan gå lidt, før hun svarer.
Hun er i London for at se kunstmessen Acanthus.
En kunstmesse.
London.
Jeg vidste, hvor du var.
Du
Knep dig selv, Malcolm.
Det ville du elske, for du er narcissist.
Kate, kom nu tilbage!
Og du troede, vi havde problemer.
Gad vide...? Nej.
Jeg vil ikke vide noget.
For at gøre det klart:
Det er ikke at følge efter nogen, hvis man skal samme vej hjem.
De ser ikke venlige ud.
Tag hendes taske!
Det er da løgn. Jeg kan ikke blande mig.
Slip mig! Hjælp!
Pis! Ikke mit cirkus, ikke mine aber!
Slip mig!
Åh Gud.
Kom så, for helvede!
-Er du uskadt? -Jeg hadede sgu det ur.
Det var vist et ja.
Jeg bør nok melde det, hvis de skulle overfalde en elev.
Fuck mit liv!
Strømere er ikke godt for mig.
Undskyld, det er lidt akavet.
Hvad? Bare sig det.
Kan du måske...? Nævn ikke mig.
Mit arbejdsvisum er speget.
Pokkers. Jeg måtte bare gøre det, ikke?
Jeg måtte redde hende.
Hun insisterede på at køre mig hjem. Ikke akavet.
Vi udvekslede høfligheder. Kaldte mig selv Jonathan Moore.
Jeg ved ikke, om hun nævnte mig for politiet.
I aften var en øjenåbner.
Fra nu af må jeg holde lav profil.
Og vigtigst af alt må jeg holde mig fra de to.
John-drengen. Må jeg kalde dig det?
Som en kat, der ved, man er allergisk og hopper op.
Jøsses.
Du kan se lige ind til os.
Er du en lurer, John-drengen?
Ingen gokkeleg til min pige, er du med? Ingen af mine piger.
Ja, jeg hader ham stadig.
Tak. For det med Kate.
Engang var alle problemer i London kun de problemer, man opsøgte.
De små skiderikker er overalt nu.
Jeg har ondt af folk, der er så desperate, at de må gøre det.
Desperate?
Afskum fra fødslen, mener du.
De går efter folk som os, da de ved...
Nu forklarer han, hvordan de rige er de virkelige ofre.
...hader de rige.
Vi er de virkelige ofre her.
Ser du, min familie er praktisk talt royal.
Eller royalt anlagt.
Var det ydmyg pral?
Vi byggede dette land, og hvilken tak får vi for det?
Ja, helt sikkert byggehænder.
Men nok om bondestanden.
Min kære ven Adam Pratt åbnede for nylig Sundry House.
Det er absurd elitært. Alle er overvældende kloge,
og mixologen er sgu en tryllekunstner.
Du kommer med i aften.
-Nej, jeg skal læse... -Nej. Det var ikke et spørgsmål.
Du reddede Kates liv.
Jeg betaler dig tilbage.
Vi kører om en halv time.
Og jeg er bare så god til at holde mig væk fra dem.
Adam Pratts Sundry House er den mest eksklusive klub i Soho.
Et skjulested for Londons ufatteligt heldige og privilegerede.
Ingen billeder, tak.
Hvad skal det til for?
-Mal? Kate! -Herovre!
Gud, du ser fantastisk ud.
Jeg er blændet. Jeg er død.
Phoebe, Lady Borehall-Blaxworth.
Det ved jeg.
Jeg researchede, før jeg tog af sted.
Lady Phoebe. Kates mest berømte ven.
Giftigt aristokratisk.
Stereotypisk blondine.
Daterede anføreren på to Premier League-hold på samme tid.
Hver fejl og bikinivoks dokumenteret i sladderpressen, siden hun var 15.
Og alligevel virker hun altid oprigtigt sød og venlig.
Kunne det være sandt?
Hvem er den triste, lille basse?
Kom, lad os få dig ind, før de æder dig.
-Skønt. -Phoebe!
Åh Gud! Hvad laver du her?
Så det er, hvad et medlemskab på 25.000 pund om året giver.
De smukke, hippe og forkælede med ægte pels
drikker i Instagramvenligt lys.
Her lugter endda af rigdom.
Smed man en bombe her,
faldt landets BNP med ti procent, men ville være det værd.
-Jonathan! -Lad legene begynde.
Hvem af dem vil jeg hade mest?
Skat, det er Jonathan Moore. Han er amerikaner.
-Rart at møde dig. -Hej.
Blessing er en nigeriansk prinsesse.
Blessing Bosede.
Prinsesser vokser på træerne i Sundry House.
Hun er i teknologibranchen. Men det lyder som pyramidespil.
Alt det og en snob.
Beklager ikke for afbrydelsen. Denne vej.
Storartet. Flere introduktioner.
Hvad synes du om kunst, John-drengen?
Jeg kan lide det.
Jamen, så skal du møde Simon Soo.
Simon Soos rekordstore kunstsalg har nul at gøre med hans milliardærfar.
Simon kultiverer sin forpinte kunstnerpersonlighed,
men har højst oplevet et papirsnit, som fars penge forbandt med det samme.
Simon, det er Jonathan Moore.
Jeg har for mange venner.
Kom tilbage, når en er død.
Simon, søde. Vær nu ikke et svin.
Det er Sophie, Simons søster.
Sophie Soo.
Alt på hendes krop er en sponsoraftale.
Det er så grådigt, at jeg næsten er imponeret.
Sophie gik på Oxford, så jura på Harvard, men mens hun læste i Mykonos,
indså hun, at en karriere med likes og følgere kræver mindre læsning.
Sophie er jetset-influencer.
Et job, der består af at lægge bikinifotos op
for at inspirere fede plebejere.
Nådesløs, kapitalistisk, illusorisk.
Næsten sociopatisk.
Hvad? Jeg er da fan, skat.
-Pis af og dø, Malcolm. -De kan heller ikke lide hinanden.
Rart at møde dig...
Jonathan. I lige måde.
-Så man er amerikaner? -Pas på.
De har alle våben.
Bare jeg havde.
Facts om Malcolm:
Drikker som fisk, elsker sin egen stemme, har mange forfærdelige venner.
Flere kandidater til byens dyst om at være største nar:
Roald Walker Burton.
Mest kendt for sine både, engangsknald
og "alarmerende knivsamling."
Gemma Graham-Greene nedgjorde amerikanere, transkønnede, fattige og jøder
i én og samme sætning, mens hun drak et shot Patrón.
Connie... et eller andet. Han skulle være sindssyg og ejer heste.
Kan nogen af dem overhovedet lide hinanden?
De er så utroligt rige, at det er som en obligatorisk klub.
Er straks tilbage med godbidderne.
Malcolm jagter stoffer, så jeg kan lige få vejret.
-Jonathan? -Eller ikke.
Det latterlige bæst er Adam, min kæreste.
Potentiel ægtemand. Juryen voterer stadig.
Bare rolig. Jeg bestikker juryen.
En amerikaner.
Kan du hamle op med briterne?
Adam Pratt, ejer af Sundry House.
Det er fars penge.
Bygget af en rig, forkælet knægt for at imponere andre af samme type.
Jonathan Moore underviser i litteratur med Mal. Og han er amerikaner!
Moore? Hvor er din familie fra?
Over det hele.
Jeg elsker den afslappede stil.
-Hvad er din fedtprocent? -Vi har en vinder.
Nej, lad mig gætte.
Nej, det bliver et væddemål.
Du mistede hyblen i Marrakech på grund af en skostørrelse.
Kom, skat, lad os mingle.
Jeg skal mingle, men jeg kommer igen.
Jeg higer efter landsmænds blide toner.
Skynd dig ikke. Må jeg smutte nu?
-Pis. -Jeg kører dig om fem minutter.
Det er håbløst at få en taxa. Her.
Husk vand.
En time senere drikker jeg selvfølgelig i hjørnet og venter på Malcolm.
Hvad er det, der er så sjovt?
Rhys Montrose.
Alle vil have ham som borgmester i London...
Hvad laver han her?
-God bog. -Åh nej. Jeg lyder fuld.
Du er den nye.
Mal adopterer jer altid. Lige siden kollegietiden.
Oxford, ja. De var der alle sammen.
Bogen er om hans fattige baggrund.
Opfostret af ustabil enlig mor. Ubehageligt relaterbart.
Så lærte han, at han er søn af en hertug.
Han kom på Oxford.
Skrev en af de bedste memoirer, jeg har læst.
Men det er sært.
Fortæl ingen om dit sølle liv i 30 år, skriv det så,
og pludselig kender millioner din skam.
Jeg syntes ikke, din bog var sølle.
Også haft en skidt barndom?
Jaså.
En elendig barndom.
En fornøjelse, våbenbroder.
Når man kommer til penge, når man ingen havde,
føler man aldrig, de er der.
-Og de, der altid havde dem... -En anden art.
Præcis.
Jeg hader ham ikke endnu.
De danser, mens verden brænder.
Bemærker knap nok, at den brænder.
Hvorfor skulle de?
Deres vejr er helt perfekt.
Det er min første rigtige samtale i aften.
Og nu tager jeg til Berlin for at lave et morgenshow
for at være koket om mit kandidatur.
Du har min stemme.
Vi ses, Jonathan.
Og tilbage til at være alene i en hule med røvhuller.
Ventet længe nok på Malcolm. Det er tid til at gå.
Okay. Mere fuld end jeg troede.
Jonathan. Drik!
-Kom nu. -Bare lad mig gå.
Åh nej. Hvad var det?
Absint, skatter.
Tapetet begynder at tale til dig.
-Sig os, Jonathan... -Hvorfor er du her?
-Pis. -Har du dræbt nogen?
Jeg kan altid se det.
Min kusine dræbte nogen. Ulykke.
Bare en hjemløs. Hvis hun gjorde det nu, blev hun så upopulær.
-Undskyld mig. -Gjorde nogen dig fortræd?
Var det en kvinde? Var det sådan?
Knuste hun dit hjerte?
Knuste du mit hjerte, Marienne?
Da jeg fulgte dig til kunstmessen, følte jeg dig, Marienne.
Du var en anden. Den tilknappede Madre Linda bibliotekar var væk.
Men det var dig.
Note til mig selv: Drik aldrig absint igen.
Hvad gør John-drengen så ulykkelig?
Den pompøse nar kalder mig John-dreng.
Alle tror, det er kærlighed.
Lod du hende gå?
-Slap hun væk? -Hvad betyder det?
Jeg fulgte efter en til Paris.
Det er verdens mest romantiske by.
Så knuste hun mig.
-Den forkerte. -Vi var perfekte sammen.
Min ekskone fortalte hende ting om mig.
Det der. Det er årtiets byrde.
Kvinder tror på kvinder.
Som om de ikke lyver, bedrager og knepper.
-De gør det mere. -Sådan var hun ikke.
Nu skal du høre, min ven.
Du gør dig selv til grin ved at sidde her forgabt i en skøge,
som er pisseligeglad med dig.
Hun er allerede på den næste pik i dette øjeblik, så kom videre.
Knep smerten væk. Der er masser af skøger i Soho.
Kunne jeg bevæge mig, dræbte jeg ham.
Skat, du skal have mere absint.
Nej, nej. Lad være. Du udsletter ham.
Intet betyder noget uden dig.
Og det er ikke godt.
-Fortalte han, at han er royalt anlagt? -Hvad fanden?
Hvordan endte jeg her?
Hvad snakker hun om?
Datede begge Middletons? Malcolm lyver.
Undskyld mig.
Få mig af rutsjebanen.
Fik jeg hende til at græde? Hvordan?
Jeg er i helvede. Hvor er min telefon?
-Pis. -Nu skal han hjem.
Jeg nåede da hjem.
Se, hvad mit forsøg på at glemme dig har gjort ved mig, Marienne.
Hvis frakke er det?
Rolig nu.
Nu skal han hjem.
Sofa, sofa, sofa.
Malcolm fik mig hjem. Skal jeg takke ham?
Hvis jeg er uhøflig, vil kvindehaderen med narkoproblemet måske lade mig være.
Ny dag. Ikke mere galskab.
Tilbage til stilheden.
Malcolm.
Afskum fra fødslen, mener du.
At sidde her forgabt i en skøge.
Vent. Har jeg...?
Jeg stak af fra alt det her.
Jeg ville aldrig røre en blodig kniv igen.
Han sagde forfærdelige ting om dig.
Jeg var vred på dine vegne.
Det gør det bare værre.
Så ingen tweets om, at han tog til Bermuda.
Hvad i...?
Hvor ville jeg lægge en finger?
Har hun allerede meldt ham savnet?
Nej. De må være her for at afhøre hende om røveriet.
Hun fortæller om mig.
Om lidt banker de på og finder et tæppe i menneskestørrelse.
Jeg kan løbe ind i dem på vej ud med et tæppe i menneskestørrelse.
Ny plan, skynd dig.
Fuck, han er tung.
Fuck det her tæppe.
Fuck mit liv.
Professoren sagde, jeg kunne låne hans bil i en nødsituation.
Okay...
Jeg har til mørkets frembrud til at finde ud af, hvad jeg gør
og lære at køre i den forkerte side af vejen.
Var det det, du så, da du kiggede på mig, Marienne?
-Du skulle ikke have ret. -Undskyld mig.
Marienne!
Kan vi tale sammen nu?
Stop.
-Jeg gør dig ikke fortræd. -Du har helt ret.
Jeg bruger den her.
Undskyld.
Jeg troede, du ville se mig.
At du elskede mig.
Det gjorde jeg.
Jeg er lige her.
-Og jeg ved, der er sket meget... -Nej.
Nej.
Juliette er i Paris.
Med en ven.
Hun venter mig hjemme i morgen.
Hvis jeg må komme hjem til min datter...?
Hvorfor spørger du om det?
-Du dræbte Ryan! -Han tog dit barn!
Og din kone?
Hvis du står her, slog Love dig ikke ihjel.
Du dræbte hende, ikke?
Sig, at der ikke var flere.
Åh Gud.
Du lader som ingenting.
Som du er en god mand, der intet slemt gjorde.
Du er en morder, Joe.
Du tager fejl af mig.
Gid jeg gjorde. Men...
Ved du hvad? Jeg beviser det for dig.
Farvel, Marienne.
Du så på mig med så meget frygt.
Jeg kunne ikke bære det.
Jeg måtte bevise, at jeg ikke er ham.
Jeg ville aldrig gøre dig fortræd.
Jeg er bare en fremmed,
der søger et øde sted til Malcolm.
SAVVÆRK OG TØMRER
Et savværk lyder lovende. Bare det er lukket.
Bliver jeg fældet med sådan en pralhals, er det poetisk retfærdighed.
Heldigvis har de samme redskaber her som i USA.
Ja, Putnam spiller.
Smutter på pubben til anden halvleg.
PUTNAM FODBOLD
PUTNAM MOD FILLERTON
Har kun en halv soccer-kamp til dette.
Ja, det kalder de det ikke.
En Prins Albert. Han løj ikke om at være royalt anlagt.
Jeg troede, jeg lagde det bag mig med en kødhakker.
Mål!
BLEGEMIDDEL
En tur rundt i London for at smide kropsdele i kloakrør
og Themsen var ikke just min plan for sightseeing.
Jonathan er altså ikke meget bedre.
Ikke at jeg planlagde at blive Jonathan,
efter jeg opgav dig.
Min eneste plan var at drukne min hjertesorg og forlade London.
Joe Quinn Goldberg.
Jeg troede, du ville være mere, tja...
...død?
Men så indhentede min fortid mig.
Eliot Tannenberg.
Du kender min arbejdsgiver Ray Quinn, din tidligere svigerfar.
Er du kommet for at tage mig tilbage?
Nej, dræbe dig.
Tak.
Ja, lang dag.
Så overraskede Eliot mig.
Men helt ærligt...
...så er jeg træt.
Jeg vil bare gerne...
...have det overstået.
Ikke gøre nogen fortræd.
Ikke engang dig.
Men det er kompliceret.
-Hvordan? -Det ville koste mere, end Ray betaler.
Som alle de penge, Love havde på en konto.
Du ved det måske ikke.
Det kan være et tilfælde, at den blev tømt
samme dag, som du blev bagt.
Afpresning?
En nedsættende måde at tale om mit tilbud om hjælp.
Det her er til dig.
Du ligner en Jonathan.
Han gik på Columbia, god kreditværdighed, visum.
Du burde kunne få ethvert job.
Bare hold lav profil og rod dig ikke ud i noget lort.
Bare forsvind.
Vær Jonathan.
Jeg viser Ray, du er død og skrider så ud i solnedgangen.
Jonathan kunne også være din chance for at træffe nogle andre valg.
Og hende pigen, du følger, Marienne Bellamy?
Hun ved, du er i live.
Så hør her...
Hun tager toget til Paris klokken otte.
-Hvis du ikke stopper hende. -Men du...
...nævnte lige andre valg.
Ingen af os vil skade nogen.
Nej.
Så...
Tag dig af det og bliv Jonathan Moore.
Skriv, når det er ovre.
Jeg var alene i en fremmed by.
Kun mig og mit knuste hjerte.
Jeg var helt væk, da jeg dræbte Malcolm.
Jeg ved bare, at jeg fejlede.
Du havde ret, Marienne.
Hej. Jeg tror, den tilhører Adam Pratt.
-Okay. Jeg lægger den til ham. -Tak.
Hej. Allerede tilbage fra Berlin?
Du er i Europa nu, Jonathan.
Alle steder er tre timer væk.
Hvordan gik natten?
De er festaber.
Tingene har det med at løbe løbsk.
Bebrejd ikke dig selv, hvis du kagede i det.
Den dag, du besluttede at prøve at komme på Oxford,
kaldte du det "født på ny".
De fleste omtaler den del,
som da mor døde, mens jeg sad inde for et barslagsmål.
"Hjertesorg er altid katalysator for en ny vej," som du skrev.
-Og det er din? -Det var meningen.
Jeg har brug for det.
Men du kvajede dig.
Rigtig meget, ja.
Ville det hjælpe at vide, at den del er løgn?
Jeg fik den åbenbaring tre gange.
Jeg faldt hele tiden i, blev narret og slog folk igen.
Til mit forsvar ville det være overflødigt at skrive det sådan.
-Jeg fornemmer noget ved dig. -Hvad?
Men al spøg til side...
...ville jeg gætte på, at du har haft et helvedes liv.
Den slags, hvor ikke alle overlever.
Er jeg tæt på?
-Ja. -Så du er alvorligt skadet.
Derfor er du i stand til at gøre reel skade.
Jeg føler, jeg bør være defensiv, men jeg...
-Det er jeg ikke. -Hvorfor skulle jeg dømme dig?
Okay. Hvad så nu?
Jeg kan ikke slette det, så nu prøver jeg bare
at komme videre med noget,
som inkluderer at beskytte dem, jeg elsker.
Gøre ting for London.
Tror du, det er muligt?
Frelse?
Det tror jeg.
Så længe man ikke stikker af fra sig selv.
Se alt i øjnene.
Nemt, ikke?
-Du synes, jeg vrøvler. -Du er forfatter.
Skal du bare sidde her og pleje den fejl?
Omfavn alt, Jonathan.
Så er tømmermænd nemmere.
Det lyder godt.
Men der er ting, jeg har gjort, som jeg ikke kan omfavne.
Passagerer, der skal videre til Nice, Cannes og Marseille
skal sørge for at tage en af de bagerste...
Tak.
Undskyld.
-Lad mig hjælpe dig. -Tak.
LADY PHOEBE VISER MERE END SMIL
Du troede, det var en lommetyv, men det var mig, der reddede dig.
Jeg satte dig på det tog.
Jeg lod dig gå.
For at vise, at jeg ikke er, hvad du tror.
Jeg er ikke morder.
DET ER GJORT.
For at gøre det sandt.
Men det var det ikke. Og selvfølgelig.
Godt. Perfekt. Dig.
Overrasker det, at jeg kan læse? Hvad er der?
-Hvad kan du lide? -De er til arbejde.
Du må gerne udlede, at jeg kan lide kunst, mr. Holmes.
Du forlod Sundry House med Malcolm, ikke?
Har du set ham i dag? Han var ikke på kontoret.
Nej, det har jeg ikke. Tak ham fra mig
-Han hjalp mig hjem. Jeg var... -Pissefuld. Ja, det så vi alle.
Han må være i huset i Surrey og skrive poesi.
Ikke fan af poesi, det er noteret.
Jeg ville faktisk spørge dig om noget vigtigt.
-Det kan ikke være godt. -Kom til middag.
-Hvaba? -En lille soiré for Simon.
Det kan jeg ikke. Jeg må rette opgaver.
I amerikanere og jeres arbejdsfetich.
Det her er England. Vi spiser middag her.
Phoebe insisterede.
Hvad sagde du til hende? Hun er besat.
Det ved jeg heller ikke.
Hallo! Hvor blev du af?
Du er blevet hidkaldt, så...
Amerikanere er heller ikke gode til hidkaldelser.
Fint. Kom venligst til middag.
Gud, altså. Tillid gør man sig fortjent til.
Og fremmede, der snuser rundt blandt venner?
Jeg vil ikke lade, som om det ikke er mistænkeligt.
Jeg er ligeglad med, om du synes, jeg er en kælling.
Jeg foretrækker det.
Er jeg imponeret?
Bare sig ja, ellers græder Phoebe.
Og jeg sørger for, det er foran paparazzierne,
så London ved det.
-De vil kende dit ansigt. -Skakmat.
-Så kommer jeg med glæde. -Glæde? Det eskalerede hurtigt.
Og vi er kvit.
For mit liv.
Jeg fortalte politiet, at jeg ikke så helten.
Men jeg kunne mærke, at hans papirer var i orden.
Det var så lidt.
Professor Moore. En fornøjelse at se Dem igen.
Det afholdes i selskabslokalet.
Opfør dig normalt, så du ikke bliver:
"Ham fra aftenen, Malcolm forsvandt."
NY BESKED
Evanesce? Kender det.
Chat-app med høj sikkerhed, der sletter alle beskeder.
Hvordan fik jeg den?
"Hej med dig"? Hvem er det?
"Du overraskede mig, sådan som du håndterede Malcolm."
Hvad i...?
"Jeg efterlod ham på dit bord
for at fælde dig for mine synder."
Det var ikke mig.
"Du er ikke den, jeg troede.
Hvem er du?"
Hvem er jeg?
Hvem er du?
Nogen...
Moore? Hvor er din familie fra?
-...en af dem... -Hvem er den triste, lille basse?
-...dræbte Malcolm. -Kom, når en er død.
-Dø, Malcolm. -Planlagde at skyde skylden på mig.
-Har du dræbt nogen? -Det, du er, er dit problem.
-Og nu... -Hvorfor er du her?
...skriver de til mig.
Hvem er du?
Og hvad er dit næste træk?
Tekster af: Stephan Gru