‎Love.
‎Bună!
‎E un motiv pentru a exista.
‎Un motiv pentru a fi mai bun, ‎pentru a face ce trebuie.
‎- Să fii curajos. ‎- Te lupesc.
‎Dar Love m-a epuizat complet.
‎Da, e Love cu L mare. Soția.
‎De ce nu mă mai iubești?
‎- Mama copilului. ‎- Am ucis-o pe Nat pentru tine!
‎Am făcut tot ce am putut, dar era… ‎Urăsc să zic că o femeie e „nebună”, dar…
‎Am făcut totul ca să fiu ‎un bărbat bun, un soț bun, un tată bun.
‎Mereu fac tot ce pot.
‎N-am cel mai impresionant palmares ‎din istoria romantismului.
‎Dar am intenții bune.
‎Love nu m-a înțeles, ‎dar tu, Marienne, tu m-ai înțeles.
‎Eram la fel,
‎meniți unul pentru altul ‎în toate privințele.
‎- Te-a mințit. ‎- Poftim?
‎Dacă ți-aș spune ‎că Joe ți-a ucis fostul soț?
‎Nu, Ryan a fost jefuit.
‎Trebuie să fugi. Să dispari.
‎Ryan e doar începutul ‎a ceea ce poate face.
‎Până când Love ‎a otrăvit fântâna și tu ai fugit.
‎Nu te pot învinui, Marienne.
‎Știm amândoi cine e de vină.
‎Din cauza lui Love, ‎lumea mea a luat foc, iar eu…
‎După cum a citit toată lumea ‎în ‎New York Magazine‎,
‎în ‎People ‎și pe Vox.com, ‎am murit de mâna lui Love.
‎Din fericire, știam oameni buni ‎care să aibă grijă de Henry.
‎A trebuit să-l las în urmă. Deocamdată.
‎Cel mai greu lucru pe care l-am făcut.
‎Iubirea ne pune la încercare.
‎Eu am fost cel mai încercat.
‎Am devenit o fantomă.
‎Fără casă, fără nume, doar pentru tine.
‎Așa că, recunosc,
‎când te-am căutat,
‎mi-am spus că e ultima oară.
‎Ești tu…
‎sau nimic.
‎Cum spunea un tip cu probleme ‎citând dintr-un poet queer:
‎„Inima vrea ce vrea ea.”
‎Iubirea ne alege pe noi.
‎Tot ce putem controla e ceea ce facem,
‎cât de departe mergem.
‎În povestea lui Ted Chiang, ‎„Iadul e absența lui Dumnezeu”,
‎Neil Fisk o pierde pe iubirea vieții lui.
‎A fost bună. E în rai.
‎Așa că nu-i va mai simți dragostea,
‎decât dacă se duce și el în rai.
‎Dar nu e genul de om ‎care să ajungă în rai.
‎Trebuie să găsească o cale de mântuire.
‎Îmi pare rău, dar nu.
‎Toată premisa poveștii ‎sunt doar pantalonii.
‎Nu sunt de acord.
‎A atins câteva aspecte aproape ‎profunde pentru o operă de fantezie.
‎- Adică? ‎- Asta nu prea e literatură.
‎Nu că n-ar trebui să fie în programă. ‎Americanii o scriu la grămadă.
‎Nu te contrazic.
‎Cursul e despre iconoclastele ‎americane ale nuvelei.
‎Dean probabil aștepta mai mult Hemingway, ‎dar m-a angajat pe ultima sută.
‎Nadia, ai spus „pantaloni”.
‎Da, iscând o mare controversă.
‎Explică-i americanului ‎„pantaloni”, te rog.
‎Adică prostii, porcării, nimic bun.
‎Există trucuri în a fi profesor, precum…
‎- Dezvoltă! ‎- Nu e mântuire
‎- …dacă e din motive egoiste. ‎- Contează, dacă face bine?
‎Chiang nu spune ‎că cea mai mare mântuire e să faci bine.
‎Spune că e doar iubire.
‎Am un singur truc de profesor
‎pe care l-am deprins ‎stând cu o fată, Ellie.
‎Stârnește-i și dă-le drumul! ‎Adolescenții dezbat în locul tău.
‎Da, cuvântul „iubire” ‎înseamnă ceva mai profund.
‎Cum ar fi civilizații întregi, ‎religii, literatură.
‎- Hiperbolă. ‎- Ăștia doi se omoară
‎sau se logodesc semestrul ăsta.
‎E perspectiva cuiva care n-a iubit.
‎Bine, să facem o pauză ‎și să lăsăm asta deoparte.
‎Citiți „Inima care-și spune taina”
‎și pregătiți-vă să discutați ‎părerea lui Poe despre iubire.
‎Bine? Asta e tot pentru azi.
‎- Dle profesor Moore! ‎- Încă nu m-am obișnuit.
‎- Ai întrebări? ‎- Nu.
‎Dar da.
‎De ce ne tot propuneți tipi ca Ted Chiang,
‎în loc de tipii standard, vag rasiști, ‎care beau?
‎Cei care au decis ‎ce e important s-au înșelat.
‎Cine propune scriitorii ăia e un leneș, ‎iar ăsta e cursul meu.
‎V-am subestimat.
‎Accentul e de vină, nu? Scuze!
‎- Mă pricep să fac pe profesorul. ‎- Ce e aia?
‎Rhys Montrose.
‎Ce? Nu e cunoscut în America?
‎Aici toți îl vor primar ‎și să salveze Anglia de ea însăși.
‎Dar ștacheta e atât de jos,
‎încât, dacă demaști ‎un minimum de ipocrizie,
‎devii Iisus în palton de lână.
‎Citiți-o! Probabil o să vă placă.
‎Britanicii sunt ‎cei mai literați oameni din lume.
‎Ăștia chiar citesc aici.
‎Nu doar „cumpără”. ‎Citesc. Din scoarță în scoarță.
‎Uite cât respect!
‎N-o avea ea perie de păr, ‎dar pune semne la pagini?
‎Dacă L.A. ar fi purgatoriul, ‎iar suburbia, iadul,
‎poate la Londra am ajuns în locul cel bun.
‎Tot mi-e dor de tine, Marienne. ‎Foarte mult.
‎Dar asta pare a fi vacanța europeană ‎de care aveam nevoie disperată.
‎E imperativ să mă dau la fund.
‎Îmi trebuiau bani, dar e distractiv ‎să predai și Londra nu erea.
‎Orașul artei, teatrului, cărților.
‎Jonathan!
‎Și al cretinilor, din când în când.
‎- Americanul! ‎- Gagiul ăsta!
‎- Profesore Harding, bună ziua! ‎- Malcolm, te rog!
‎Când mă lași să-ți arăt adevăratul oraș?
‎- Niciodată. ‎- Curând.
‎- Cum e apartamentul? ‎- Minunat.
‎Am dat peste el după interviu. ‎Era ora 14:00, posibil să fi fost beat.
‎Da, îți sunt recunoscător din nou, ‎mulțumesc.
‎Rahat! Sunt în timpul programului, cred.
‎Nicio problemă! Du-te! ‎Deșteaptă mințile tinere și toate cele.
‎Avantajele meseriei, cică. ‎N-am de unde să știu.
‎Sunt sigur.
‎- Bem noi ceva odată! ‎- Mai bine beau vopsea.
‎Campusul e în cealaltă parte a orașului, ‎dar într-un oraș ca Londra,
‎nu mă deranjează să mă plimb.
‎Se poate spune că mă menține tânăr.
‎Nu știu când au devenit Generația Z ‎adulți, dar, sincer, îmi place.
‎De asta există orașe. ‎Te fac să te chinui să ții pasul.
‎În anumite privințe de bază,
‎toate orașele mari par la fel.
‎Se pare că hipsterii nesuferiți ‎sunt universali,
‎ca și navetiștii.
‎Și încep să bea devreme. ‎Timpul la bar și weekendurile suntsacre.
‎Primul gând când am văzut zona a fost:
‎„Sunt într-un film cu Hugh Grant.”
‎Nu mă înțelege greșit, ‎nu-s cu romanțe gen ‎Notting Hill
‎sau de tip South Kensington, ‎dar nu neg căenergia de aici e plăcută.
‎Liniștită. Bine, somnoroasă.
‎Ceea ce e bine.
‎E chiar perfect.
‎Am avut mult timp să mă gândesc ‎la Marienne plimbându-mă prin Londra.
‎Cum spunea un poet:
‎„Inima frântă ni-i cel mai bun dascăl și,
‎dacă-i așa, ‎mulțumesc că m-ai făcut înțelept.”
‎Tot ce pot spune e ‎că nu mai fac asta niciodată.
‎Gata cu dragostea.
‎Gata cu oamenii.
‎Doar cărți.
‎Ador locul ăsta.
‎Farmec, biblioteci încastrate,
‎șemineu în fiecare colț.
‎Cu tot respectul, ‎Williamsburg n-are treabă.
‎Dar ceea ce se vede vizavi ‎prin fereastra din spate
‎mă interesează în mod special.
‎Nu cred că Malcolm știa de priveliște ‎când mi-a recomandat apartamentul.
‎Denumirea științifică ‎e „sufletul petrecerii”.
‎Dar ea cine e?
‎E iubita lui?
‎Ce fel de femeie…? Nu!
‎Nu mă interesează.
‎Gata cu oamenii, nu mă interesează.
‎Cum zicea un tip, Mooney: ‎„Nu-i circulmeu, nu-s maimuțele mele.”
‎Nu vreau să știu.
‎Cel mai bun mod să nu te afli în treabă
‎e să știi care-i treaba.
‎Ea mai mult muncește.
‎El mai mult se joacă.
‎Malcolm a mers la școlile bune, ‎ca tatăl și bunicul lui.
‎Nu va munci nicio zi,
‎dar îi place să fie dascăl,
‎îi dă un aer respectabil ‎care combate presupunerea
‎că generații de avere și consangvinizare ‎nu-l fac foartedeștept.
‎Alți profesori îl consideră ‎un păros fermecător.
‎Deși se zvonește ‎că e grozav la pat, peste medie ca…
‎Știi ce? Clasa mea e în bibliotecă.
‎Că vreau sau nu, aud tot.
‎Dar ce zici de ea?
‎Kate Galvin.
‎Kate dă foarte puțin de la ea.
‎Prezența ei online ține strict de muncă.
‎Galeristă, iubitoare de artă, ‎necăsătorită,fiica Gretei Galvin,
‎un model dezinhibat din anii '90 ‎care acum e stilist spiritual în Ibiza.
‎Dacă e să ghicesc, ‎a ajuns fix opusul mamei ei.
‎Concentrată, ambițioasă, ‎cu o etică a muncii tipic americană.
‎Tot ce am aflat despre ei îmi dă dreptate.
‎Nici n-am nevoie să-i cunosc.
‎În timp ce Malcolm se face mangă, ‎ea încă lucrează.
‎De ce e atât de concentrată?
‎Nu cred că pe ecranul ei ‎mai e ‎Art News Daily.
‎Bună!
‎Malcolm a lăsat-o nesatisfăcută sau a…? ‎Nu mă uit.
‎De ce îmi tot face universul asta?
‎Nu mă las prins.
‎Nu e prima femeie frustrată sexual
‎care am văzut că uită să tragă draperiile.
‎Învăț cum funcționează, ‎ca să pot evita circul.
‎Nimic nu va sta între mine ‎și vacanța mea europeană.
‎Dar mi-e dor să am pe cineva acolo.
‎Cineva la care merită să te uiți.
‎O enigmă care merită rezolvată.
‎Pe tine.
‎Dar faptul că mi-e dor de tine ‎nu te va aduce înapoi.
‎Credeam că va conta ‎cât de mult am călătorit.
‎Prin toată Franța, săptămânile, lunile.
‎Ce am făcut pentru tine.
‎Am vizitat ‎toate locurile artiștilor din Paris.
‎Le-am vizitat iar și iar.
‎Am simțit mereu…
‎că mi-e dor de tine.
‎Au trecut săptămâni.
‎N-am renunțat niciodată.
‎Știam că eram aproape
‎și soarta m-a răsplătit în sfârșit.
‎- Îmi dați voie? ‎- Da, sigur.
‎O ador pe artista asta!
‎Mai aveți vreo lucrare ‎a ei sau vreun e-mail?
‎Da, un e-mail.
‎Verific.
‎Poate dura până vă sună înapoi.
‎E la Londra, la târgul de artă Achanthus.
‎Un târg de artă.
‎La Londra.
‎Știam unde te găsesc.
‎TU
‎Trageți-o singur, Malcolm!
‎Ceea ce sigur ți-ar plăcea, ‎fiindcă ești narcisist.
‎Kate, întoarce-te!
‎Vezi? Credeai că noi avem probleme.
‎Mă întreb… Nu!
‎Nu mă întreb.
‎Ca să fie clar,
‎nu înseamnă că urmărești pe cineva ‎dacă mergi acasă pe același drum.
‎Nu par prietenoși.
‎Ia-i poșeta!
‎Nu se poate! Nu mă pot implica.
‎Dă-te de pe mine! Ajutor!
‎Futu-i! Nu-i circul meu, ‎nu-s maimuțele mele.
‎Lasă-mă!
‎Doamne!
‎Să mergem! La naiba!
‎- Ești bine? ‎- Uram ceasul ăla!
‎Să înțeleg că da.
‎Ar trebui să anunț poliția, ‎în caz că atacă vreun elev.
‎Naiba s-o ia de viață!
‎Nu-mi pică bine poliția.
‎Îmi pare rău, e puțin ciudat.
‎Ce? Spune odată!
‎Ai putea să…? Nu mă pomeni.
‎Viza mea de lucru e suspectă.
‎La naiba! Trebuia s-o fac, nu?
‎Trebuia s-o salvez.
‎A insistat să mă ducă acasă, nu e ciudat.
‎Am schimbat amabilități ‎și m-am prezentat ca Jonathan Moore.
‎Tot nu știu dacă le-a spus ‎polițiștilor despre mine.
‎Seara asta a fost un avertisment.
‎De acum înainte, orice ar fi, ‎nu ieși în evidență!
‎Și, cel mai important, ‎ține-te departe de amândoi!
‎John-Băiete!
‎Pot să-ți spun John-Băiete?
‎E ca atunci când pisicile ‎simt că ești alergicși-ți sar în brațe.
‎Iisuse!
‎Se vede în apartamentul nostru.
‎Tragi cu ochiul, John-Băiete?
‎Nu te atingi de iubita mea, ai auzit? ‎De oricare dintre fetele mele.
‎Da, tot îl urăsc pe tip.
‎Mulțumesc! Pentru Kate.
‎Pe vremuri, în Londra, ‎dac-o căutai cu lumânarea
‎o găseai.
‎Ratații ăia mici sunt peste tot acum.
‎Îmi pare rău pentru cei ‎atât de disperați încât fac asta.
‎Disperați?
‎Gunoaie din naștere, vrei să spui.
‎Țintesc oameni ca noi ‎fiindcă știu că nimeni…
‎O să explice ‎cum adevăratele victime sunt bogații.
‎…îi urăsc pe bogați.
‎Noi suntem adevăratele victime.
‎Vezi tu, familia mea e, practic, ‎de viță regală.
‎Aproape regală, cel puțin.
‎Cred că e falsă modestie.
‎Noi am construit țara asta ‎și cu ce ne-am ales?
‎Da. Clar, mâini de constructor.
‎Dar destul despre țărani.
‎Prietenul meu, Adam Pratt, ‎a deschis recent Sundry House.
‎E absurd de elitist, ‎toți sunt groaznic de deștepți,
‎iar barmanul e un magician.
‎Vii cu noi diseară.
‎- Nu, am mult de citit… ‎- Nu era o întrebare.
‎I-ai salvat viața lui Kate.
‎Te răsplătesc.
‎Plecăm în jumătate de oră.
‎Continui să mă pricep ‎să mă țin departe de oamenii ăștia.
‎Sundry House a lui Adam Pratt ‎e cel mai exclusivist club din Soho.
‎Aici se ascund ‎londonezii norocoși și privilegiați.
‎Fără fotografii, vă rog!
‎Pentru ce toate astea?
‎- Mal? Kate! ‎- Aici!
‎Dumnezeule, arăți uimitor!
‎Am orbit. Am murit.
‎Phoebe, lady Borehall-Blaxworth!
‎Știu.
‎M-am documentat înainte să vin aici.
‎Lady Phoebe. ‎Cea mai celebră prietenă a lui Kate.
‎Toxic de aristocrată,
‎fundamental blondă,
‎ieșea cu căpitanii a două echipe din ligă
‎în același timp.
‎Fiecare gafă și epilare inghinală ‎documentate de tabloide de la 15 ani.
‎Și totuși, lasă impresia ‎că e cu adevărat drăguță și cumsecade.
‎Ar putea fi adevărat?
‎Cine e acest pui trist de tarsier?
‎Hai înăuntru, până nu te mănâncă.
‎- Minunat! ‎- Phoebe!
‎Dumnezeule! Ce cauți aici?
‎Deci asta îți aduce un abonament ‎de 25.000 de lire pe an.
‎Cei superbi, la modă, răsfățați, ‎au blănuri adevărate
‎ca să bea în lumină bună de Instagram.
‎Chiar miroase a bogați aici!
‎Dacă ar cădea o bombă aici,
‎PIB-ul Marii Britanii ‎ar scădea cu 10%, dar ar merita.
‎- Jonathan! ‎- Să înceapă jocurile!
‎Pe care dintre ei ‎o să-l urăsc cel mai mult?
‎Dragă, el e Jonathan Moore. E american.
‎- Îmi pare bine. ‎- Bună!
‎Blessing e o prințesă nigeriană.
‎Blessing Bosede.
‎Prințesele cresc în copaci ‎la Sundry House.
‎Lucrează în tehnologie. Afacerile ei par ‎maidegrabă scheme piramidale.
‎Și mai e și snoabă.
‎Nu-mi pare rău că vă întrerup. Pe aici!
‎Super, alte prezentări!
‎Ce părere ai despre artă, John-Băiete?
‎Îmi place.
‎Ei bine, el e Simon Soo.
‎Sigur vânzările-record ale lui Simon Soo
‎n-au legătură cu faptul ‎că tatăl lui e miliardar.
‎Simon își creează cu migală ‎o imagine de artist chinuit,
‎de parcă l-a durut ceva mai rău ‎decât o tăietură înhârtie
‎pe care au bandajat-o imediat banii tatei.
‎Simon, el e Jonathan Moore.
‎Am prea mulți prieteni.
‎Revino când moare unul!
‎Simon, dragule,
‎nu fi bulangiu!
‎Ea e Sophie, sora lui Simon.
‎Sophie Soo.
‎Tot ce poartă ‎e cu contract de sponsorizare.
‎E atâta lăcomie, ‎încât sunt aproape impresionat.
‎Întâi Oxford, apoi dreptul la Harvard ‎și, cât a studiat pentrubarouîn Mykonos,
‎a realizat că o carieră cu ‎like ‎și ‎follow ‎înseamnă mai puțin citit.
‎Sophie e un influencer în pas cu moda,
‎o slujbă care constă ‎în postat poze în bikini
‎care să inspire plebei grași ‎din înalta societate.
‎Nemiloasă, capitalistă, cu iluzii.
‎Aproape sociopată.
‎Ce-i?
‎Sunt fanul tău, dragă!
‎- Du-te dracu' și crapă, Malcolm! ‎- Nici ei nu se plac.
‎Îmi pare bine…
‎Jonathan. Și eu mă bucur ‎să vă cunosc pe amândoi.
‎- American, zici? ‎- Ai grijă!
‎Toți au arme.
‎Aș vrea eu!
‎Date despre Malcolm.
‎Bea ca un pește, își iubește vocea, ‎are mulți prieteni groaznici.
‎Mai concurează câțiva
‎la cel mai nesimțit londonez.
‎Roald Walker Burton.
‎Celebru pentru bărci, ‎aventuri de-o noapte și, citez,
‎„colecția șocantă de cuțite”.
‎Gemma Graham-Greene a discreditat ‎americani, transsexuali, săraci și evrei
‎cu o propoziție, ‎cât bea un shot de Patrón.
‎Connie nu-știu-cum, ‎mi-au zis doar că e nebun și că are cai.
‎Nici nu cred că oamenii ăștia se plac.
‎Sunt atât de obscen de bogați, ‎încât e un club obligatoriu.
‎Mă întorc imediat cu bunătățile.
‎Malcolm s-a dus după droguri, ‎așa că am un pic de liniște.
‎- Jonathan? ‎- Sau nu.
‎Bestia asta ridicolă e Adam, iubitul meu.
‎E bun de însurătoare. ‎Dar juriul încă deliberează.
‎Nu-ți face griji! Voi mitui juriul.
‎Un american.
‎Să vedem dacă te măsori cu britanicii.
‎Adam Pratt, proprietarul Sundry House.
‎Sunt numai banii lui tati.
‎Construit de un puști bogat, ‎fără habar de muncă,
‎ca să impresioneze ‎alți puști bogați la fel.
‎Jonathan Moore predă literatura cu Mal. ‎Și e american!
‎Moore, de unde e familia ta?
‎De peste tot.
‎Îmi place aerul de prêt-à-porter.
‎- Din ce clică ești? ‎- Cling! Avem un câștigător.
‎Stai să ghicesc!
‎Asta devine un pariu.
‎Ai pierdut casa din Marrakech ‎pariind pe mărimea pantofilor.
‎Hai să socializăm, dragă!
‎Trebuie să mă duc să socializez, ‎dar revin, Jonathan.
‎Tânjesc după vocea dulce ‎a unui compatriot.
‎Nu te grăbi! Pot să dispar acum?
‎- Băga-mi-aș! ‎- Te duc în cinci minute.
‎Nu găsești taxi. Poftim!
‎Hidratează-te!
‎Inevitabil, după o oră
‎beau într-un colț, ‎așteptându-l pe Malcolm.
‎Ce poate fi atât de amuzant?
‎Rhys Montrose.
‎Toți îl vor primarul Londrei.
‎Ce caută aici?
‎- Bună carte! ‎- Vai, nu! Par beat.
‎Tu ești tipul nou.
‎Mal vă adoptă fără rezerve ‎încă de la cămin.
‎Oxford, da. Au fost cu toții acolo.
‎Cartea e despre cum s-a născut în sărăcie,
‎crescut de o mamă labilă, ‎inconfortabil de credibil,
‎era varză, dar a aflat că e fiu de duce,
‎s-a aranjat, a mers la Oxford
‎și a scris unul dintre cele mai bune ‎jurnale pe care le-am citit.
‎E mare lucru!
‎Ține ascunsă 30 de ani povestea sordidă ‎a vieții tale, apoi scrie-o
‎și, brusc, milioane de ‎oameni îți află rușinea.
‎Dacă vrei să știi, ‎cartea ta nu mi s-a părut sordidă.
‎Un seamăn cu o copilărie de rahat?
‎Înțeleg.
‎O copilărie foarte de rahat.
‎Mă bucur să te cunosc, camarade!
‎Faza cu banii atunci când nu i-ai avut,
‎e că nu simți că-i ai cu adevărat.
‎- Iar cei care i-au avut mereu… ‎- Altă specie.
‎Exact!
‎De fapt, încă nu-l urăsc.
‎Țara arde și ei dansează.
‎Abia dacă își dau seama că arde.
‎De ce ar face-o?
‎Vremea lor e perfectă.
‎Prima conversație adevărată ‎din seara asta!
‎Și cu asta, plec la Berlin, ‎la o emisiune matinală,
‎să fiu evaziv ‎despre candidatura la primărie.
‎Ai votul meu.
‎Ne mai vedem, Jonathan!
‎Și iar sunt singur ‎într-o vizuină de idioți.
‎L-am așteptat destul pe Malcolm. ‎E timpul să plec.
‎Ah, bun! Mai beat decât credeam.
‎Jonathan! Bea!
‎- Trebuie. ‎- Lasă-mă să plec!
‎Nu! Ce-a fost asta?
‎Absint, iubitule.
‎O să înceapă să-ți vorbească tapetul.
‎- Spune-ne, Jonathan! ‎- Ce faci aici?
‎- Rahat! ‎- Ai omorât pe cineva?
‎Mereu îmi dau seama.
‎Vărul meu a ucis pe cineva. Accident.
‎Doar o persoană fără adăpost. ‎Dacă ar face-o acum, ar desființa-o.
‎- Scuzați-mă! ‎- Sau te-a rănit cineva?
‎A fost o femeie? Asta s-a întâmplat?
‎Ți-a frânt inima?
‎Mi-ai frânt inima, Marienne?
‎Când te-am urmat la târgul de artă ‎din Londra, te-am simțit, Marienne.
‎Te schimbaseși. Bibliotecara înțepată ‎din Madre Linda dispăruse.
‎Dar tu erai.
‎Să țin minte: ‎să nu mai beau niciodată absint.
‎Ce-l face pe John-Băiatul ‎atât de nefericit?
‎Clovnul pompos care-mi zice John-Băiatul.
‎Toți cred că e iubire.
‎Deci ai lăsat-o să plece
‎- …sau a fugit? ‎- Ce contează?
‎Am fost după o femeie la Paris.
‎E cel mai romantic oraș din lume.
‎Și mi-a frânt inima.
‎- Nu era ea aleasa. ‎- Eram perfecți împreună.
‎Fosta mea soție ‎i-a spus chestii despre mine.
‎Asta e povara deceniului nostru.
‎Femeile cred femei,
‎de parcă ele nu mint, ‎nu înșală și nu și-o trag.
‎- O fac mai des decât noi. ‎- Ea nu era așa.
‎Să-ți spun ceva, ca prieten.
‎Te faci de râs,
‎stând aici îndrăgostit de o târfă
‎căreia i se rupe de tine.
‎Ea deja călărește următoarea sculă, ‎așa că treci peste.
‎Trage-ți-o ca să-ți treacă! ‎Sunt destule curve în Soho.
‎Dacă m-aș putea mișca, l-aș omorî!
‎Scumpule, mai ai nevoie de absint.
‎Nu face asta! O să-l anihilezi.
‎Nimic nu contează fără tine.
‎Și nu e bine.
‎- Ți-a spus ? Are sânge albastru. ‎- Ce naiba?
‎Cum am ajuns aici?
‎Despre ce vorbește?
‎…a ieșit cu ambele Middleton. ‎Malcolm e un mincinos.
‎Scuză-mă!
‎Vreau să cobor.
‎Eu am făcut-o să plângă? Ce am făcut?
‎Sunt în iad. Unde mi-e telefonul?
‎- Futu-i! ‎- E timpul să-l duc acasă.
‎Măcar am ajuns acasă.
‎Vezi ce mi-a făcut încercarea ‎de a te uita, Marienne?
‎A cui e haina asta?
‎Ușurel!
‎E timpul să-l duc acasă.
‎Canapea!
‎Malcolm m-a adus acasă.
‎Trebuie să-i mulțumesc?
‎Nu. Dacă sunt nepoliticos, ‎poate misoginul drogat măva lăsa în pace.
‎O nouă zi. Gata cu nebunia.
‎Înapoi la liniște.
‎Malcolm!
‎Gunoi din naștere, vrei să spui.
‎Stai aici îndrăgostit de o târfă proastă.
‎Stai. Oare eu…?
‎Am fugit de toate astea.
‎Nu voiam să mai ating vreodată un cuțit.
‎Spunea lucruri oribile despre tine.
‎M-am înfuriat pentru tine.
‎Cumva, asta înrăutățește lucrurile.
‎Malcolm nu va mai scrie pe Twitter ‎că e în Bermuda.
‎Ce naiba?
‎Unde aș pune eu un deget?
‎L-a dat dispărut deja?
‎Nu. Probabil au venit ‎să-i ia declarația despre jaf.
‎Le spune totul despre mine.
‎Curând vor bate la ușă și vor găsi ‎un covor de mărimea unui om.
‎M-aș putea întâlni cu ei când ies, ‎cărând un covor cât un om.
‎Alt plan, grăbește-te!
‎La naiba, ce greu e!
‎La naiba cu covorul ăsta!
‎La naiba cu viața mea!
‎Profesorul de literatură clasică mi-a zis ‎că-i pot folosi mașina la nevoie.
‎Bine.
‎Până diseară trebuie ‎să-mi dau seama ce să fac cu el
‎și să mă pregătesc să conduc pe stânga.
‎Asta ai văzut ‎când te-ai uitat la mine, Marienne?
‎- Nu voiam să ai dreptate. ‎- Scuză-mă!
‎Marienne!
‎Putem sta de vorbă, te rog?
‎Oprește-te!
‎- Nu îți fac rău. ‎- Așa e, nu-mi faci.
‎Voi folosi ăsta.
‎Îmi pare rău.
‎Credeam că te bucuri să mă vezi.
‎Credeam că mă iubești.
‎Te-am iubit.
‎Sunt aici.
‎- Știu că s-au întâmplat multe… ‎- Nu.
‎Nu.
‎Juliette e la Paris.
‎Cu o prietenă.
‎Mă așteaptă acasă mâine.
‎Aș putea s-ajung acasă, la fiica mea…?
‎De ce mă întrebi asta?
‎L-ai ucis pe Ryan!
‎Ți-a luat copilul!
‎Și soția ta?
‎Dacă stai aici, Love nu te-a ucis.
‎Tu ai ucis-o, nu-i așa?
‎Spune-mi că nu au mai fost și alții.
‎Dumnezeule!
‎Te porți de parcă n-ar fi adevărat.
‎De parcă ai fi doar un om bun ‎care a făcut un lucru rău.
‎Ești un criminal, Joe.
‎Te înșeli în privința mea.
‎Aș vrea eu, dar…
‎Știi ce? O să-ți dovedesc.
‎La revedere, Marienne!
‎Te uitai la mine cu atâta frică!
‎N-am putut suporta.
‎Te-am lăsat să pleci ‎ca să-ți arăt că nu sunt așa.
‎Nu ți-aș face niciodată rău.
‎Doar un străin într-un ținut străin,
‎căutând un loc retras ‎ca să scap de Malcolm.
‎ATELIER DE TÂMPLĂRIE
‎Sună promițător. Să sperăm că e închis.
‎Ar fi dreptate poetică ‎dacă m-ar prinde cu fanfaronul ăsta.
‎Ce noroc, ‎aici au aceleași scule de tâmplărie
‎ca și în State!
‎Am găsit ceva în Putnam.
‎Mă strecor la bar pentru repriza a doua.
‎FOTBAL PUTNAM
‎Se pare că am jumătate de meci ‎pentru asta.
‎Da, știu că nu așa i se spune.
‎Un cercel în penis. ‎Nu mințea că are sânge albastru.
‎Credeam că l-am lăsat ‎lângă o mașină de tocat și un cuptor.
‎Gol!
‎ÎNĂLBITOR
‎Plimbarea prin Londra metropolitană ‎ca s-arunc membre încanalizare
‎și în Tamisa nu e vizita ‎pe care o aveam în plan.
‎S-a zis cu îmbunătățirea lui Jonathan!
‎Nu c-aș fi plănuit să devin Jonathan
‎după ce te părăsisem.
‎Singurul meu plan era să-mi înec durerea ‎și să plec naibii din Londra.
‎Joe Quinn Goldberg!
‎Credeam că ești mai, nu știu…
‎mort?
‎Dar trecutul m-a ajuns din urmă.
‎Eliot Tannenberg.
‎Îl cunoști pe angajatorul meu, ‎Ray Quinn, fostul tău socru.
‎Ai venit să mă duci înapoi?
‎Nu, să te omor.
‎Mulțumesc!
‎A fost o zi lungă.
‎Apoi m-a surprins Eliot.
‎Ca să fiu sincer…
‎sunt obosit.
‎Aș vrea să…
‎Să se termine, știi?
‎Să nu mai fac rău nimănui.
‎Nici măcar ție.
‎Dar ar fi complicat.
‎- În ce fel? ‎- Ar costa mai mult decât plătește Ray.
‎Cum ar fi toți banii ‎pe care-i avea Love în contul ăla.
‎Poate nu știai că-i avea.
‎Poate e o coincidență că a fost golit
‎chiar în ziua în care ai fost copt ‎într-o plăcintă.
‎Deci șantaj?
‎Un mod peiorativ de a spune ‎că m-am oferit să te ajut.
‎Asta e pentru tine.
‎Arăți ca un Jonathan.
‎E bun, a fost la Columbia, ‎are scor de credit bun, viză de muncă.
‎Ar trebui să poți obține ‎orice slujbă vrei.
‎Fii discret, nu te băga în belele.
‎Dispari, pur și simplu.
‎Fii Jonathan.
‎Îi arăt lui Ray că ești mort ‎și apoi îmi iau lumea-n cap.
‎Jonathan poate fi și șansa ta ‎să faci alte alegeri.
‎Încă ceva: fata pe care o urmărești, ‎Marienne Bellamy?
‎Știe că trăiești.
‎Așa că uite ce e.
‎E în trenul de 08:00 către Paris.
‎- Dacă nu o oprești. ‎- Dar ai spus că…
‎am ocazia să fac alte alegeri.
‎Noi nu vrem să facem rău nimănui.
‎Da.
‎Așa că…
‎Du-te, ocupă-te de asta, ‎devino Jonathan Moore.
‎Dă-mi mesaj când termini.
‎Eram singur într-un oraș străin.
‎Doar eu și inima mea frântă.
‎Nu știu ce gândeam ‎când l-am ucis pe Malcolm. Totul e negru.
‎Știu doar că am dat greș.
‎Ai avut dreptate, Marienne.
‎Bună! Cred că e a lui Adam Pratt.
‎- Sigur. I-o las eu. ‎- Da. Mulțumesc.
‎Hei, bună! Te-ai întors deja de la Berlin.
‎Acum ești în Europa, Jonathan.
‎Poți ajunge unde vrei în trei ore.
‎Cum a fost seara?
‎Sunt mari petrecăreți.
‎Lucrurile tind să o ia razna.
‎Nu-ți fac reproșuri ‎dacă te-ai ținut de prostii.
‎Știi, în ziua în care te-ai hotărât ‎să mergi la Oxford,
‎ai zis că te-ai născut din nou.
‎Mulți se referă la acea parte a cărții
‎ca perioada când a murit mama, ‎iar eu eram închis că mă bătusem în bar.
‎„Suferința e mereu catalizatorul ‎unui drum nou”, cum ai scris tu.
‎Și ăsta e al tău?
‎Trebuia să fie.
‎Sincer, am nevoie să fie.
‎Dar ai dat-o în bară.
‎Rău de tot, da.
‎Te-ar ajuta să știi ‎că partea aia din carte e o minciună?
‎Am avut epifania din închisoare ‎de trei ori.
‎Mă tot întorceam, ‎mă îmbătam și iar loveam oameni.
‎În apărarea mea, ‎dacă scriam așa, ar fi fost inutil.
‎Am o presimțire despre tine.
‎Ce anume?
‎Lăsând gluma la o parte,
‎bănuiala mea e ‎că ai avut o viață de coșmar.
‎Genul din care nu supraviețuiește oricine.
‎Sunt pe aproape?
‎- Da. ‎- Deci ești destul de afectat.
‎Prin urmare, poți face mult rău.
‎Simt că ar trebui să fiu defensiv, dar…
‎Nu sunt.
‎Cine aș fi dacă te-aș judeca?
‎Bine. Și acum?
‎Nu pot șterge nimic, așa că încerc
‎să fac bine înainte să merg mai departe,
‎inclusiv să-i protejez pe cei dragi
‎și să fac treabă bună pentru Londra.
‎Deci crezi că e posibil?
‎Să te mântuiești?
‎Cred că da.
‎Dacă n-o să fugă niciodată de ei înșiși.
‎Înfruntă totul, orice ar fi.
‎Ușor, nu?
‎- Crezi că aberez. ‎- Cred că ești scriitor.
‎O să insiști cu prostia aia?
‎Acceptă totul, Jonathan!
‎Mahmureala e mai ușoară.
‎Sună grozav.
‎Dar am făcut lucruri ‎pe care nu știu dacă le pot accepta.
‎Pasagerii care merg spre Nisa, ‎Cannes și Marsilia
‎sunt rugați să ia loc mai în spate…
‎Mulțumesc!
‎Scuzați-mă! Pardon!
‎- Să vă ajut! ‎- Mulțumesc.
‎LADY PHOEBE ARATĂ MAI MULT DECÂT ZÂMBETE
‎Ai crezut că e un hoț de buzunare, ‎dar eram eu care te salvam.
‎Eu te-am pus în trenul ăla.
‎Ți-am dat drumul.
‎Ca să-ți arăt că nu sunt ceea ce crezi.
‎Că nu-s un ucigaș.
‎JOE ‎S-a făcut.
‎Încercam să fac să fie adevărat.
‎Dar n-a fost. Și, bineînțeles.
‎Super! Perfect, tu ești.
‎Te miri că știu să citesc? ‎De ce te holbezi la ele?
‎- Sunt curios ce preferi. ‎- Sunt pentru muncă.
‎Poți deduce că-mi place arta, dle Holmes.
‎Ai plecat de la Sundry House ‎cu Malcolm, nu?
‎L-ai văzut azi? Nu e la birou.
‎Nu l-am văzut. Mulțumește-i
‎- …că m-a ajutat să ajung acasă. Eram… ‎- Rangă. Da, am văzut cu toții.
‎O fi la casa din Surrey, scriind poezii.
‎Nu-ți place poezia. Bine, s-a notat.
‎Chiar voiam să te rog ceva important.
‎- Nu-i a bună. ‎- Vino la cină diseară!
‎- Ce? ‎- O mică serată pentru Simon.
‎Nu pot. Am lucrări de corectat.
‎Voi, americanii, ‎și fetișul vostru cu munca!
‎Suntem în Anglia. Aici luăm cina.
‎Phoebe a insistat să te invit.
‎Nu știu ce i-ai spus, ‎dar e obsedată de tine.
‎Nici eu nu știu, dar…
‎Hei! Unde te-ai dus?
‎Ai fost invocat, deci…
‎Nici americanilor nu le place ‎să fie invocați.
‎Bine. Te rog, vino la cină!
‎Of, Doamne! ‎Uite ce e, încrederea se câștigă.
‎Când necunoscuții le dau târcoale ‎prietenilor mei…
‎Poate nu vrei nimic, ‎dar n-o să mă prefac că nu e suspect.
‎Nu numai că nu-mi pasă ‎dacă mă crezi o scorpie,
‎dar chiar prefer să fiu așa.
‎Sunt oripilat sau impresionat?
‎Spune da, altfel Phoebe o să plângă
‎și mă voi asigura ‎că e în fața paparazzilor
‎și toată Londra va afla
‎- …și-ți va detesta fața. ‎- Șah-mat.
‎- Atunci aș adora să vin. ‎- Adora? Ce rapid ai ajuns aici!
‎Și suntem chit.
‎Cu viața mea.
‎Am spus poliției ‎că n-am văzut cine m-a salvat.
‎Deși am impresia ‎că actele lui erau în regulă.
‎Cu plăcere!
‎Domnule profesor Moore! ‎Ne bucurăm că ați revenit.
‎Evenimentul privat are loc ‎în salonul Paris.
‎Intră, poartă-te normal, ‎nu fi „tipul dintr-o seară,
‎fix seara disparițieilui Malcolm”.
‎EVANESCE ‎MESAJ NOU
‎Evanesce? Știu aplicația.
‎E una de înaltă securitate, ‎care șterge tot ce spui.
‎Cum de o am pe telefon?
‎„Bună, tu”? Cine o fi?
‎„M-a surprins ‎cum l-ai gestionat pe Malcolm.”
‎Ce dra…?
‎„Când l-am lăsat pe masa ta, am crezut
‎că vei plăti pentru păcatele mele.”
‎Deci n-am făcut-o eu.
‎„Nu ești cine credeam că ești.
‎Cine ești?”
‎Cine sunt?
‎Cine ești tu?
‎Cineva…
‎Moore. De unde e familia ta?
‎- Unul dintre ei… ‎- Și cine e acest pui trist de tarsier?
‎- …l-a ucis pe Malcolm. ‎- Revino când moare unul.
‎- Mori, Malcolm! ‎- A plănuit s-o încasez eu.
‎- Ai omorât pe cineva? ‎- Ce ești e problema ta.
‎- Iar acum… ‎- Ce cauți aici?
‎…îmi trimite mesaje.
‎Cine ești?
‎Și care e următoarea ta mișcare?
‎Subtitrarea: Talpalariu Dan-Radu