Kärlek.
Hej.
Det är ett skäl att leva.
Att göra bättre ifrån sig. Att göra det rätta.
-Att vara modig. -Jag vargar dig.
Men Love brände ut mig totalt.
Ja, det är Love med stort "L". Fru.
Varför älskar du mig inte längre?
-Mamma till mitt barn. -Jag dödade Natalie för dig!
Jag gjorde mitt bästa, men hon var… Jag vill inte kalla en kvinna galen, men…
Jag gjorde allt för att vara en bra man, en bra make, en bra far…
Jag gör alltid allt jag kan.
Jag har inte den bästa meritlistan i romantikens historia…
…men jag har hjärtat på rätt plats.
Love förstod sig inte på mig. Men Marienne, du förstod.
Vi var likadana, menade för varandra på alla sätt.
-Han ljög för dig. -Ursäkta?
Tänk om det var Joe som dödade ditt ex?
Nej, Ryan blev rånad.
Du måste fly, försvinna.
Ryan är bara början på vad han är villig att göra.
Tills Love förgiftade brunnen, och du flydde.
Jag klandrar dig inte, Marienne.
Vi vet båda vems fel det är.
På grund av Love gick min värld upp i rök, och jag…
Som folk överallt läste i New York Magazine, People,
och på Vox.com dödade Love mig.
Som tur var kände jag goda människor som kunde ta hand om Henry.
Jag var tvungen att lämna honom, för tillfället.
Det svåraste jag nånsin har gjort.
Kärleken prövar oss.
Jag har prövats mer än de flesta, förvandlats till ett spöke.
Inget hem, inget namn, allt för dig.
Så jag erkänner, när jag gav mig ut för att hitta dig
intalade jag mig själv att det var sista gången.
Det är du…
…eller inget.
Som en problematisk man som approprierade en queer poet en gångsa:
"Hjärtat vet vad det vill ha."
Kärleken väljer oss.
Det enda vi kan kontrollera är vad vi gör,
hur långt vi går.
I Ted Chiangs berättelse Hell Is the Absence of God
förlorar Neil Fisk sitt livs kärlek.
Hon var bra. Hon är i himlen.
Så det enda sättet att känna hennes kärlek igen
är om han också hamnar i himlen.
Men han är inte nån som skulle hamna i himlen.
Han måste hitta en väg till försoning.
Jag är ledsen, men nej.
Premissen för berättelsen är pants.
Jag håller inte med.
Den la fram genomgripande frågor för ett fantasy-verk.
-Vilket betyder? -Det är knappt litteratur.
Men den borde stå i kursplanen. Amerikaner skriver en mängd sånt.
Det har du rätt i.
Kursplanen består av amerikanska novellikonoklaster.
Dekanen föreställde sig nog mer Hemingway, men jag anställdes i sista minuten.
Nadia, du sa "pants".
Ja, till stor kontrovers.
Förklara "pants" för amerikanen, tack.
Det är skit, skräp, inte bra.
Det finns knep med att vara professor, som…
-Berätta mer. -Det är inte frälsning.
-Inte om det görs av själviska skäl. -Spelar det nån roll, om han gör gott?
Chiang säger inte att den högsta frälsningen är att göra gott,
utan kärlek.
De flesta av mina knep är ett knep jag fick av en tjej som heter Ellie:
Provocera dem och släpp efter. Tonåringar kommer att argumentera åt dig.
Ordet "kärlek" används även för att beskriva nåt djupare.
Som att driva civilisationer, religioner, litteratur…
-Hyperbol. -De kommer att döda varandra
eller gifta sig innan terminens slut.
Så säger nån som aldrig har känt kärlek.
Okej, vi tar en paus.
Läs Det skvallrande hjärtat
och var redo att diskutera vad Poe säger om vad kärlek är.
Okej? Det räcker för idag.
-Professor Moore. -Jag vänjer mig fortfarande.
-Fråga? -Nej, men ja.
Varför tilldelar du saker som Ted Chiang
istället för de vanliga kanoniska, vagt rasistiska männen som dricker?
De som bestämde vad som var viktigt hade fel.
De som tilldelar de författarna är lata, och det här är min klass.
Jag underskattade dig.
Det är brytningen, eller hur? Förlåt.
-Jag är bra på professor-grejen. -Vad har du?
Rhys Montrose.
Är han inte en grej i USA?
Alla här vill att han ställer upp i borgmästarvalet och räddar England.
Men ribban är så låg att påvisa hyckleri på den mest grundläggande nivån
gör en till Jesus i skepparkavaj.
Läs den. Du kommer nog att gilla den.
Britterna är världens mest litterära folk.
De läser verkligen här.
De köper inte bara. De läser, från pärm till pärm.
Titta på respekten.
Hon kanske inte äger en hårborste, men viker hon ner en sida?
Om LA var skärselden och förorten helvetet,
kanske London var när jag kom till det bra stället.
Jag saknar dig fortfarande, Marienne.
Men det här är den europeiska semestern jag så desperat behövde.
Det är viktigt att ligga lågt.
Jag behövde pengar, men undervisning är kul och London okej.
En stad med konst, teater, böcker…
Jonathan!
…och en och annan skitstövel.
-Amerikanen! -Den här killen.
-Hej, professor Harding. -Malcolm, snälla!
När får jag visa dig den riktiga staden?
-Aldrig. -Snart.
-Hur är lägenheten? -Underbar.
Jag sprang på honom efter jobbintervjun. Klockan var två och han kanha varit full.
Jag är väldigt tacksam. Tack.
Fan, jag tror att jag har kontorstid.
Nej, gå. Väcka unga sinnen och så vidare.
En jobbförmån, sägs det. Jag vet inte.
Säkert inte.
-Vi ska ta de där drinkarna. -Jag dricker hellre färg.
Campus ligger på andra sidan stan, men i en stad som London
har jag inget emot promenaden.
Man skulle kunna säga att det håller mig ung.
Jag vet inte när Gen Z blev vuxna, men jag gillar det.
Det är det städer är till för, man måste jobba för att hänga med.
På vissa grundläggande sätt ser alla storstäder likadana ut:
Odrägliga hipsters är tydligen universella,
precis som bridge-and-tunnel-människor.
De börjar dricka tidigt. Pubtiden på helgenär helig.
När jag såg mitt område tänkte jag:
Jag är i en Hugh Grant-film.
Ingen Notting Hill-romans för mig,
eller South Kensington för att vara exakt, men energin här är trevlig.
Tyst. Okej, sömnig.
Vilket är bra.
Perfekt, till och med.
Jag har haft tid att tänka på Marienne under mina promenader i London.
Som en poet sa:
"Hjärtesorg är vår bästa lärare, och i så fall,
tack för att du gör mig vis."
Aldrig mer, säger jag bara.
Ingen kärlek.
Inga människor.
Bara böcker.
Jag älskar det här stället.
Charm, inbyggda bokhyllor, en eldstad i varje hörn…
Williamsburg skulle aldrig kunna slå det.
Men det är det som händer på andra sidan gränden
som är särskilt intressant.
Malcolm visste nog inte om utsikten när han rekommenderade lägenheten.
Den tekniska termen för honom är "festprisse".
Vem är det?
Är hon hans flickvän?
Vilken sorts kvinna…? Nej, jag är inte intresserad.
Inga människor. Inte intresserad.
Som en man vid namn Mooney brukade säga: "Inte min cirkus, inte mina apor."
Jag vill inte veta.
Det bästa sättet att inte lägga sig i är genom att veta vad saken gäller.
Hon jobbar mest.
Han spelar mest.
Malcolm gick i rätt skolor, precis som sin far och farfar.
Han behöver inte jobba, men han gillar att vara akademiker.
Det ger honom en anständighet som motverkar antagandet
att generationer av rikedom och inavel betyder att han inte är så smart.
Oturligt nog ser andra professorer honom somen onödighet,
men han sägs vara enastående i sängen med en över genomsnittlig…
Vet ni vad? Mitt klassrum är i biblioteket.
Jag hör allt, vare sig jag vill eller inte.
Men hon, då?
Kate Galvin.
Kate ger väldigt lite.
Hennes online-närvaro handlar bara om arbete.
Gallerist, konstälskare, ogift, dotter tillGreta Galvin,
en frisinnad 90-talsmodell som nu är andlig stylist på Ibiza.
Jag gissar att hon växte upp som sin mammas motsats:
Fokuserad och ambitiös med en amerikansk arbetsmoral.
Allt jag har lärt mig om dem säger att jag har rätt.
Jag behöver inte lära känna dem.
Medan Malcolm super sig full jobbar hon fortfarande.
Varför är hon så fokuserad?
Det är nog inte Art News Daily på hennes skärm längre.
Hej.
Lämnar Malcolm henne otillfredsställd? Eller…?Nej, jag tittar inte.
Varför gör universum så här mot mig?
Jag tänker inte fastna.
Hon är inte den första frustreradekvinnan som har glömt att dra för gardinerna.
Jag studerar hur de är funtade för att undvika cirkusen.
Inget ska stå mellan mig och min europeiska semester.
Men jag saknar att ha nån därute.
Nån värd att bevaka.
Ett pussel värt att lösa.
Du.
Men att sakna dig för dig inte tillbaka.
Jag trodde att det skulle betyda nåt, hur långt jag reste,över hela Frankrike.
Veckorna, månaderna.
Det jag gjorde för dig.
Jag gick till alla konstnärsställen i Paris.
Jag besökte dem om och om igen.
Det kändes hela tiden som om jag precis hade missat dig.
Veckorna gick.
Jag gav aldrig upp.
Jag visste att jag var nära, och ödet belönade mig till slut.
-Får jag? -Ja, självklart.
Jag älskar den här konstnären. Har du mer av dem eller en mejladress?
Ja, en mejladress.
Jag ska kolla.
Det kan ta ett tag för henne att svara.
Hon är i London på Acanthus konstmässa.
En konstmässa.
London.
Jag visste var du var.
Knulla dig själv, Malcolm.
Vilket du säkert skulle älska, din narcissist.
Kate, kom tillbaka!
Och du trodde att vi hade problem.
Jag undrar… Nej.
Jag… Jag undrar inte.
Bara så att ni vet,
man följer inte efter nån om man måste gå samma väg hem.
De ser inte vänliga ut.
Ta hennes väska!
Det här kan inte hända. Jag får inte bli inblandad.
Släpp mig! Hjälp!
Fan. Inte min cirkus, inte mina apor…
Släpp mig!
Herregud.
Kom igen! Skit samma!
-Mår du bra? -Jag hatade den jävla klockan.
Jag tar det som ett ja.
Jag borde nog anmäla det, ifall de attackerar en elev.
Fan ta mitt liv!
Polisen vore inte bra för mig.
Förlåt, det här är lite pinsamt.
Vad? Ut med språket.
Kan du kanske…? Nämn inte mig.
Mitt arbetsvisum är skakigt.
Fan också. Jag var tvungen, eller hur?
Jag var tvungen att rädda henne.
Hon insisterade på att köra hem mig, inte pinsamt.
Vi utbytte artigheter, och jag presenterade mig som Jonathan Moore.
Jag vet fortfarande inte om hon nämnde mig för polisen.
Det här var en väckarklocka.
Från och med nu måste jag hålla låg profil.
Och framförallt - håll dig borta från dem båda.
John-Boy.
Får jag kalla dig John-Boy?
Som när katter känner att man är allergisk och hoppar upp i knät.
Herregud, du ser rakt in i vår lägenhet.
Är du en smygtittare, John-Boy?
Inga handtrallor över min tjej, okej? Över nån av mina tjejer.
Ja, jag hatar honom fortfarande.
Tack, för Kate.
Förr i tiden var alla problem i London problemen man själv letade efter.
De små skitarna är överallt nu.
Man måste tycka synd om folk så desperata att de måste göra sånt.
Desperata?
Avskum sen födseln, menar du.
De ger sig på såna som oss, eftersom de vet att ingen…
Han ska förklara hur de rika är de riktiga offren.
…hatar de rika.
Vi är de riktiga offren här.
Min familj är praktiskt taget kunglig.
Nära släkt, åtminstone.
Var det blygsamt skryt?
Vi byggde det här landet, och vad får vi för det?
Ja, definitivt en byggares händer.
Men nog om bönderna.
Min vän Adam Pratt öppnade nyligen Sundry House.
Det är absurt elitistiskt, alla är förskräckligt smarta
och mixologen är en jävla magiker.
Följ med oss ikväll.
-Jag har mycket att läsa… -Nej, det var ingen fråga.
Du räddade Kates liv.
Jag återgäldar dig.
Vi åker om en halvtimme.
Jag fortsätter vara bra på att hålla migborta från dem.
Adam Pratts Sundry House är Sohos mest exklusiva klubb,
ett gömställe för Londons lyckligt lottade och privilegierad.
Inga foton, tack.
Vad är allt det där?
-Mal? Kate! -Här borta!
Herregud, du är så fin.
Jag är förblindad. Jag har dött.
Phoebe, lady Borehall-Blaxworth.
Jag vet.
Jag gjorde efterforskningar innan jag kom hit.
Lady Phoebe, Kates kändaste vän.
Toxiskt aristokratisk.
En typisk blondin.
Hon dejtade två Premier League-lagkaptener,
på samma gång.
Varenda tabbe och bikinivaxning har dokumenterats sen hon var 15,
men ändå ger hon intryck av att vara genuint rar och snäll.
Kan det vara sant?
Vem är det här ledsna spökdjuret?
Kom, vi går in innan de äter upp dig.
-Underbart. -Phoebe!
Herregud! Vad gör du här?
Så det här är vad man får för ett medlemskap på 25 000 pundom året:
De vackra, hippa och bortskämda iförda äkta päls
för att dricka i Instagram-vänlig belysning.
Det luktar till och med rikt här.
Om en bomb släpptes här
skulle landets BNP sjunka med10 %, men detkan vara värt det.
-Jonathan! -Låt spelet börja.
Vem av dem kommer jag att hata mest?
Det här är Jonathan Moore. Han är amerikan.
-Trevligt att träffas. -Hej.
Blessing är en nigeriansk prinsessa.
Blessing Bosede.
Prinsessor växer på träd i Sundry House.
Hon är i teknikbranschen. Hennes affärsplaner känns som pyramidspel.
Allt det, och en snobb.
Förlåt att jag avbryter. Den här vägen.
Bra, fler presentationer.
Vad tycker du om konst, John-Boy?
Jag gillar det.
Nåväl, det här Simon Soo.
Simon Soos makalösa konstförsäljning
har säkert inget med hans pappas miljarder att göra.
Simon framställer sig som en plågad konstnär,
som om han genomlidit värre än ett skärsår som pappas pengar genast rådde bot på.
Simon, det här är Jonathan Moore.
Jag har för många vänner.
Kom tillbaka när en är död.
Simon, raring.
Var inte en fitta.
Det här är Sophie, Simons syster.
Sophie Soo.
Allt på hennes kropp är ett sponsoravtal.
Det är så girigt att jag nästan är imponerad.
Sophie gick på Oxford och sen Harvard, men när hon pluggade på en bar i Mykonos,
insåg hon gilla-markeringar och följförfrågningar krävde mindre jobb.
Sophie är en jetset-influerare,
ett "jobb" som består av att lägga upp bikinibilder
för att inspirera feta plebejer.
Hon är en hänsynslös kapitalistisk illusionist, nästan sociopatisk.
Vad?
Jag är ett fan, sötnos.
-Stick och brinn, Malcolm. -De gillar inte heller varandra.
Trevligt att träffas…?
Jonathan. Trevligt att träffa er båda.
-Är du amerikan? -Försiktigt.
De bär alla vapen.
Om det vore så väl.
Fakta om Malcolm:
Dricker som en fisk, älskar sin egen röst, har många vänner, alla hemska.
Det finns fler kandidater i Londons största skitstövel-tävling.
Roald Walker Burton.
Mest känd för sina båtar, engångsligg och "alarmerande knivsamling".
Gemma Graham-Green kränkte amerikaner, transpersoner, fattiga och judar
i en enda mening medan hon drack en Patrón-shot.
Connie nåt… Han är tydligen galen och äger hästar.
Jag vet inte om de gillar varandra,
men de är så obscent rika att det är en obligatorisk klubb.
Jag kommer strax med godsakerna.
Medan Malcolm köper drogar får jag lite andrum.
-Jonathan? -Eller inte.
Den här löjliga besten är Adam, min pojkvän.
Möjligt äktenskapsmaterial. Juryn överlägger fortfarande.
Oroa dig inte, jag mutar juryn.
En amerikan.
Kan du mäta dig med britterna?
Adam Pratt, ägare av Sundry House.
Allt är pappas pengar.
Byggd av en rik unge utan kunskap om riktigt arbete
för att imponera på andra likadana ungar.
Jonathan Moore undervisar i litteratur med Mal.
Och han är amerikan!
Moore, var kommer din familj ifrån?
Överallt.
Jag gillar den billiga stilen.
-Vad har du för krypto? -Vi har en vinnare.
Vänta, låt mig gissa.
Det här håller på att bli ett vad.
Sist förlorade du din lägenhet i Marrakech över en skostorlek.
Kom igen, vi minglar.
Jag måste mingla. Men jag kommer tillbaka, Jonathan.
Jag suktar efter en landsmans ljuva toner.
Ingen brådska. Får jag smita ut nu?
-Helvete. -Jag kör dig om fem minuter.
Det går inte att få en taxi. Här.
Drick nåt.
En timme senare dricker jag i hörnet och väntar på skitstöveln Malcolm.
Vad kan vara så roligt?
Rhys Montrose.
Alla vill att han ställer upp i borgmästarvalet.
Vad gör han här?
-Bra bok. -Åh, nej. Jag låter full.
Du är den nya.
Mal har adopterat er efter studenthemmet.
Oxford, just det. De gick där tillsammans.
Boken handlar om hur han föddes i fattigdom,
uppfostrad av en instabil, ensamstående mamma.
Han fick veta att hans pappa var hertig, tog sig i kragen, åkte till Oxford,
och skrev en av de bästa memoarer jag nånsin har läst.
Vilken grej, att inte berätta om sitt eländiga liv och sen skriva ner det.
Plötsligt känner miljoner till alla ens skamkänslor.
Jag tyckte inte att din bok var tarvlig.
Så du hade också en dålig barndom?
Jag förstår, en riktig dålig barndom.
Trevligt att träffas, vapenbroder.
Grejen med att få pengar när man inte hade några…
Det känns aldrig som om man har dem.
-Alla som alltid hade det… -Är en annan art.
Precis.
Jag hatar honom inte än.
De dansar medan världen brinner.
De märker knappt att den brinner.
Varför skulle de?
Deras väder är perfekt.
Kvällens första riktiga samtal.
Nu ska jag åka till Berlin för att medverka i ett morgonprogram
där jag ska vara förtegen om valet.
Du har min röst.
Vi ses, Jonathan.
Tillbaka till att vara ensam i en håla med skitstövlar.
Jag har väntat länge nog på Malcolm. Det är dags att gå.
Okej, jag är fullare än jag trodde.
Jonathan! Drick!
-Du måste. -Låt mig gå.
Åh, nej. Vad var det?
Absint, baby.
Tapeten kommer att börja prata med dig.
-Berätta nu… -Varför är du här?
-Fan. -Har du dödat nån?
Jag märker sånt.
Min kusin dödade nån. Det var en olyckshändelse.
Det var en hemlös person. Om det var nu skulle hon bli nedlagd.
-Ursäkta. -Eller har nån sårat dig?
Var det en kvinna? Är det vad som hände?
Krossade hon ditt hjärta?
Krossade du mitt hjärta, Marienne?
När jag följde dig till konstmässan kände jag dig.
Du hade förändrats. Madre Linda-bibliotekarien var borta.
Men det var du.
Påminnelse: drick aldrig absint igen.
Vad gör John-Boy så olycklig?
Den uppblåsta clownen som kallar mig John-Boy.
Alla tror att det är kärlek.
Släppte du henne?
-Eller kom hon undan? -Vad spelar det för roll?
Jag följde efter en kvinna till Paris.
Det är världens mest romantiska stad.
Hon krossade mitt hjärta.
-Hon var inte den rätta. -Vi var perfekta ihop.
Min exfru berättade saker om mig.
Det där. Det är vårt årtiondets börda.
Kvinnor som tror på kvinnor, som om de inte ljuger, fuskar och knullar.
-De gör det mer än vi. -Hon var inte sån.
Låt mig säga nåt, som din vän.
Du skämmer ut dig själv
genom att sitta här kär i nån hora som inte bryr sig om dig.
Hon rider säkert redan nästa kuk, så gå vidare.
Knulla bort smärtan. Det finns gott om horor i Soho.
Om jag kunde röra mig skulle jag döda honom.
Sötnos, du behöver mer absint.
Nej, du kommer att förinta honom.
Inget spelar nån roll utan dig.
Och inte bra.
-Sa han att han är släkt med kungligheter? -Vad fan?
Hur hamnade jag här?
Vad pratar hon om?
…dejtade båda Middleton. Malcolm är en lögnare.
Ursäkta mig.
Ta mig av den här karusellen.
Fick jag henne att gråta? Vad har jag gjort?
Jag är i helvetet. Var är min telefon?
-Fan. -Dags att få hem den här.
Jag tog mig åtminstone hem.
Ser du vad mitt försök att glömma dig har gjort med mig, Marienne?
Vems jacka är det här?
Ta det lugnt.
Dags att få hem den här.
Soffan.
Malcolm såg till att jag kom hem. Måste jag tacka honom?
Om jag är oförskämd kanske kvinnohataren med drogproblem lämnar mig ifred.
En ny dag, ingen mer galenskap.
Tillbaka till tystnaden.
Malcolm.
Avskum sen födseln, menar du.
…sitta här kär i nån hora.
Vänta, jag…?
Jag flydde från allt det här.
Jag ville aldrig röra en blodig kniv igen.
Han sa hemska saker om dig.
Jag var arg för din skull.
Det gör det bara värre.
Så mycket för Malcolms tweet om att besöka Bermuda.
Vad i…?
Var skulle jag lägga ett finger?
Har hon redan anmält honom saknad?
De måste vara här för att ta hennes vittnesmål om rånet.
Hon berättar om mig.
Snart knackar de på dörren och hittar en matta i människostorlek.
Eller så springer jag på dem på väg ut med en matta i människostorlek.
Ny plan: skynda på.
Fan, vad tung han är.
Fan ta den här jävla mattan.
Fan ta mitt liv.
Professorn i klassisk litteratur sa att jag fick använda hans bil i nödfall.
Okej.
Jag måste komma på vad jag ska göra med honom
och gör mig redo att köra på fel sida av vägen.
Var det här vad du såg när du tittade på mig, Marienne?
-Jag ville inte att du skulle ha rätt. -Ursäkta mig.
Marienne!
Kan vi prata nu?
Sluta.
-Jag ska inte göra dig illa. -Det har du rätt i.
Jag tänker använda den här.
Förlåt.
Jag trodde att du skulle bli glad.
Jag trodde att du älskade mig.
Det gjorde jag.
Jag är här.
-Jag vet att mycket har hänt… -Nej.
Nej.
Juliette är i Paris…
…med en vän.
Hon väntar mig imorgon.
Om jag får ta mig hem till min dotter…
Varför frågar du det?
Du dödade Ryan!
Han tog ditt barn!
Och din fru?
Om du står här dödade Love inte dig.
Du dödade henne, eller hur?
Säg att det inte har varit fler.
Herregud.
Du låtsas som om det inte är sant,
som om du är en bra man som gjorde nåt dåligt.
Du är en mördare, Joe.
Du har fel om mig.
Jag önskar att jag hade det, men…
Vet du vad? Jag ska bevisa det för dig.
Hej då, Marienne.
Du såg på mig med så mycket rädsla.
Jag stod inte ut.
Jag släppte dig för att bevisa att jag inteär han,
att jag aldrig skulle skada dig.
Jag är en främling i ett främmande land på jakt efter en plats att lämna Malcolm.
SÅGVERK & SNICKERI
Ett sågverk låter lovande. Hoppas att det är stängt.
Om jag åker fast med den här skrävlaren är det poetisk rättvisa.
Som tur är har de samma verktyg här som i USA.
De leder mot Putnam.
Jag smyger till puben för andra halvlek.
PUTNAM FOTBOLL
PUTNAM MOT FILLERTON
Jag har en halv soccer-match på mig.
Jag vet att det inte kallas så här.
En prins Albert. Han ljög inte om att vara släkt med kungligheter.
Jag trodde att jag lämnade det här bakom mig.
Mål!
BLEKMEDEL
En tur runt Storlondon för att dumpa kroppsdelar i avloppsrör
och Themsen var inte hur jag hade tänkt mig turista.
Och Jonathan skulle lyckas bättre.
Inte för att jag planerade att bli Jonathan efter att ha släppt dig.
Min plan var att dränka min hjärtesorg och lämna London.
Joe Quinn Goldberg.
Jag trodde att du skulle vara mer…
…död?
Men sen kom mitt förflutna ikapp mig.
Elliot Tannenberg.
Du känner min arbetsgivare, Ray Quinn, din före detta svärfar.
Är du här för att ta mig tillbaka?
Nej, döda dig.
Tack.
Ja, lång dag.
Sen överraskade Elliot mig.
Ärligt talat…
…är jag trött.
Jag skulle vilja…
…vara klar.
Jag vill inte skada nån…
…inte ens dig.
Men det vore komplicerat.
-På vilket sätt? -Det skulle kosta mer än Ray betalar.
Alla pengar Love hade på kontot.
Du kanske inte visste om det.
Det kan vara en slump att det tömdes samma dag som du gräddades i en paj.
Utpressning?
Det är ett nedsättande sätt att prata om min hjälp.
Det här är till dig.
Du liknar en Jonathan.
Han gick på Columbia, har bra kreditvärdighet och arbetsvisum.
Du borde kunna få vilket jobb du vill.
Håll en låg profil och råka inte i trubbel.
Försvinn bara.
Var Jonathan.
Jag ska visa Ray att du är död och sen dra mot solnedgången.
Jonathan kan vara din chans att göra andra val.
En sista sak, flickan du följer efter, Marienne Bellamy?
Hon vet att du lever.
Hör på…
…hon ska ta tåget kl. 08.00 till Paris.
-Om du inte stoppar henne. -Men du sa att det här…
…är min chans att göra andra val.
Ingen av oss vill skada någon.
Ja.
Så…
…åk dit, ta itu med det och gå därifrån som Jonathan Moore.
Messa mig efteråt.
Och jag var ensam i en främmande stad,
jag och mitt krossade hjärta.
Jag vet inte vad jag tänkte när jag dödade Malcolm.
Jag vet bara att jag misslyckades.
Du hade rätt, Marienne.
Jag tror att den här tillhör Adam Pratt.
-Visst. Jag ger den till honom. -Tack.
Hej. Är du redan tillbaka från Berlin?
Du är i Europa nu.
Man kan ta sig vart man vill på tre timmar.
Hur var kvällen?
De är festprissar.
Saker har en tendens att spåra ur.
Klandra inte dig själv om du klantade dig.
När du bestämde dig för att försöka gå på Oxford…
Du kallade det att bli nyfödd.
De flesta hänvisar till den delen
som när mamma dog och jag satt inne för ett barslagsmål.
"Hjärtesorg är alltid katalysatorn för en ny väg", som du skrev.
Är det här din?
Det var meningen.
Det måste det vara.
Du klantade dig.
Ja, totalt.
Hjälper det att veta att den delen är en lögn?
Jag fick fängelseuppenbarelsen tre gånger.
Jag vände mig om, tappade fattningen och slog folk igen.
Men det hade varit överflödigt att skriva det så.
Jag får en känsla om dig.
Vadå?
Skämt åsido.
Jag gissar att du har haft ett helvetiskt liv…
…ett alla inte överlever.
Är jag nära?
-Ja. -Så du är svårt skadad.
Därför är du kapabel till att göra verklig skada.
Jag borde vara defensiv, men jag…
Det är jag inte.
Vem är jag att döma dig?
Okej, vad händer nu?
Jag kan inte radera nåt, så jag försöker göra nåt gott,
vilket inkluderar att skydda dem jag älskar,
att få saker gjorda för London.
Tror du att det är möjligt?
Gottgörelse?
Ja.
Så länge de lovar att aldrig fly från sig själva.
Ta itu med det, oavsett vad.
Lätt, va?
-Du tycker att jag snackar skit. -Nej, du är författare.
Tänker du sitta här och älta misstaget?
Omfamna allt, Jonathan.
Baksmällan är lättare.
Det låter bra.
Men det finns saker jag har gjort jag inte vet om jag kan omfamna.
Passagerare som fortsätter till Nice, Cannes och Marseille,
se till att ni sitter i en av de bakre…
Tack.
Ursäkta mig. Förlåt.
-Låt mig hjälpa dig. -Tack.
LADY PHOEBE VISAR MER ÄN ETT LEENDE
Du trodde det var en ficktjuv, men det var jag som räddade dig.
Jag satte dig på tåget.
Jag släppte taget om dig,
för att visa att jag inte är den du tror…
…en mördare…
Det är klart.
…för att göra det sant.
Men det var det inte. Och självklart…
Bra. Perfekt, du.
Är du förvånad att jag kan läsa? Varför stirrar du på dem?
-Jag är nyfiken på vad du gillar. -De är till jobbet.
Dra gärna slutsatsen att jag gillar konst, mr Holmes.
Du lämnade Sundry House med Malcolm, eller hur?
Har du sett honom idag? Han var inte på kontoret.
Nej, det har jag inte. Tacka honom från mig.
-För att han hjälpte mig hem. Jag var… -Dragen. Ja, vi såg det.
Han är nog i Surrey och skriver poesi.
Så du är inget poesifan. Okej, uppfattat.
Jag måste faktiskt fråga dig nåt viktigt.
-Det här bådar inte gott. -Kom på middag.
-Va? -Det är en soaré för Simon.
Jag kan inte. Jag har prov att rätta.
Ni amerikaner och era arbetsfetischer.
Det här är England. Vi äter middag här.
Phoebe insisterade.
Jag vet inte vad du sa, men hon är besatt av dig.
Jag vet inte heller, men…
Hallå! Vart tog du vägen?
Du har blivit kallad, så…
Amerikaner är inte så bra med kallelser heller.
Okej. Snälla, kom på middag.
Herregud. Tillit måste förtjänas.
När det gäller främlingar som snokar runt mina vänner…
Du kanske inte vill ha nåt, men det är fortfarande misstänkt.
Jag struntar i om du tycker att jag är en bitch.
Jag föredrar det faktiskt.
Är jag förskräckt eller imponerad?
Säg ja, annars kommer Phoebe att gråta,
och jag att se till att det är framför paparazzi.
-Då kommer hela London att smäda dig. -Schackmatt.
-Då skulle jag älska att komma -Älska? Det eskalerade snabbt.
Nu är vi kvitt.
För mitt liv.
Jag sa till polisen att jag inte såg vem som räddade mig.
Men jag kände på mig att hans papper var i perfekt skick.
Varsågod.
Professor Moore, det är ett nöje att ha dig här igen.
Evenemanget är i Paris-sällskapsrummet.
Var inte killen "de hängde med en kväll som råkar vara kvällen Malcolm försvann".
NYTT MEDDELANDE
Evanesce?
Det är en sån där chattapp som raderar allt man skriver.
Hur hamnade den på min telefon?
"Hej på dig." Vem är det?
"Du överraskade mig med hur du hanterade Malcolm."
Vad i…?
"Jag trodde att när jag lämnade honom på ditt bord skulle du åka fast."
Det var inte jag.
"Du är inte den jag trodde att du var.
Vem är du?"
Vem jag är?
Vem är du?
Nån…
Moore, var kommer din familj ifrån?
-…en av dem… -Vem är det här ledsna spökdjuret?
-…dödade Malcolm… -Kom tillbaka när en är död.
-Stick och brinn, Malcolm. -…och tänkte sätta dit mig.
-Har du dödat nån? -Problemet är vad du är.
-Och nu… -Varför är du här?
…messar de mig.
Vem är du?
Vad är ditt nästa drag?
Undertexter: Josephine Roos Henriksson