Кохання.
Привіт.
Це причина для існування.
Причина - бути кращим, робити правильні речі.
-Бути хоробрим. -Я кусаю тебе.
Але Лав повністю мене виснажила.
Так, Лав — це таке ім'я. Моя дружина.
Чому ти мене більше не кохаєш?
-Мати моєї дитини. -Я вбила Наталі для тебе!
Я намагався, а вона була… Не люблю слово «божевільна», але, ну…
Я робив все, аби бути гарною людиною, чоловіком, батьком.
Як завжди, роблю все, що можу.
Не скажу, що досягнув чудових результатів у романтичному житті.
Але моє серце працює, як треба.
Лав не могла мене зрозуміти, але, Маріенн, ти розуміла.
Ми були однаковими,
підходили одне одному у багатьох сенсах.
-Він тобі збрехав. -Що?
Що, як я скажу, що Джо вбив твого колишнього?
Ні, Райяна пограбували.
Краще тікай звідси. Зникни.
Райян для нього лише початок.
Доки Лав не отруїла наше джерело, і ти не втекла.
Я не звинувачую тебе, Маріенн.
Ми обидва знаємо, хто винен.
Через Лав мій світ було знищено, а я…
Як прочитали люди у журналі «Нью-Йорк Мегезін», «Піпл»
та на «Вокс.ком», я помер від руки Лав.
Добре, що я знав гарних людей, які подбають про Генрі.
Довелося лишити його. Поки що.
Найважче, що я колись робив.
Кохання нас випробовує.
Мене випробовували більше, ніж інших.
Я перетворився на привида.
Ні дому, ні імені — все заради тебе.
Тому визнаю,
коли поїхав тебе шукати,
я обіцяв собі, що це востаннє.
Або ти…
або нічого.
Процитую слова квір-поета, як проблематичний чоловік:
«Серце хоче того, чого голові не зрозуміти».
Кохання нас обирає.
Єдине, що ми можемо контролювати —
це, як далеко заходити.
В історії Теда Чана «Пекло — це відсутність Бога»,
Ніл Фіск втрачає кохання свого життя.
Вона була чудовою. Вона у раю.
І тепер він зможе знову відчути кохання,
якщо теж потрапить до раю.
Але він не з тих, кому судилося в рай.
Тому він має знайти шлях спокути.
Пробачте, але ні.
Сюжет історії — якесь лушпиння.
Не згодна.
У ньому було кілька майже глибоких думок для витвору фантазії.
-Тобто? -Це ж ледве література.
Хоч її і варто прочитати. Американці вміють іноді зачепити.
З цим не посперечаєшся.
Курс - Образ американських бунтарів у оповіданнях.
Декан скоріш думав про Хемінгуея, але, гей, в мене не було часу.
Надю, ти сказала: «Лушпиння».
Так, це для метафоричності.
Поясни для тих, хто не в курсі.
Це лайно, сміття, щось ніяке.
У викладанні є свої трюки, типу…
-Продовжуй. -Це не спокута,
-якщо вона з егоїстичних причин. -Яка різниця, якщо він робить гарні речі?
Чан не каже, що він спокутує гріхи через високі причини.
Він каже, що це через кохання.
Своєму головному трюку
я навчився у дівчини на ім'я Еллі.
Накрути їх та відпусти. Підлітки сперечатимуться за тебе.
Так, слово «кохання» використовується для дечого глибшого.
Для всіх цивілізацій, релігій, літератури.
-Як гіпербола. -Ці двоє або поб'ються,
або поберуться до кінця навчання.
Сказав, наче ніколи не відчував кохання.
Гаразд, давайте пригальмуємо.
Прочитайте «Серце виказало»
і будьте готові обговорювати, як у ньому По зображує кохання.
Гаразд? На сьогодні все.
-Професоре Мур. -Досі звикаю.
-Питання? -Ні.
Але так.
Чому ви обираєте у програму авторів як Тед Чан,
замість канонічних, прозоро расистських авторів-пияк?
Люди, які вирішили, що головніше, помилилися.
Ті, хто їх назначають, ледарі, а це мій семінар.
Я вас недооцінила.
Це все акцент, так? Пробач.
-А я вправний у викладанні. -Що це в тебе?
Різ Монтроуз.
Його не знають в Америці?
Тут всі хочуть, щоб він став мером і врятував Англію від неї самої.
Але планка настільки низька,
що вказування на лицемірство
робить з тебе Ісуса в пальто.
Прочитайте. Вам сподобається.
Британці — найначитаніші люди на Землі.
Вони тут справді читають.
Мова не про просто так, а від обкладинки до обкладинки.
Подивіться на повагу.
Гребінця, може, й не має, та хіба вона підгинає сторінки?
Якщо Л.А. був чистилищем, а передмістя — пеклом,
Лондон, здається, нарешті гарне місце для мене.
Я досі за тобою сумую, Маріенн. Дуже.
Але це схоже на такий мені потрібний європейський відпочинок.
Найголовніше — залягти на дно.
Я був на мілині, та викладати весело і Лондон не такий і поганий.
Місто мистецтва, театрів, книжок.
Джонатане!
Та деяких вилупків.
-Американцю! -Як цей.
-Професоре Хардінг, привіт. -Просто Малколм!
Коли дозволиш показати тобі місце?
-Ніколи. -Скоро.
-Як квартира? -Чудова.
Зіштовхнувся з ним після співбесіди. Була друга година, а він був п'яний.
Так, ще раз дуже дякую.
Трясця. Здається, в мене ще уроки.
Так, біжи-біжи. Підбурюй молоді уми і таке інше.
Плюси роботи, як кажуть. Та звідки мені знати.
І не кажи.
-Ще якось вип'ємо. -Я краще вип'ю фарби.
Кампус в іншому кінці міста від мене, але у місті, як Лондон,
я не проти походити.
Я би сказав, в ньому я почуваюся молодим.
Не знаю, коли покоління Зет стали дорослими,але, якщо чесно, я в захваті.
Для цього міста і є. Вони змушують тебе бути у тонусі.
У певній фундаментальній складовій
всі великі міста однакові.
Нестерпні хіпстери — універсальне явище,
як і народ з окраїн.
Вони пиячать зрання. Час у пабі та вихідні — святе.
Перша думка, коли я побачив район:
«Я у кіно Г'ю Гранта».
Хоча в мене немає романтики «Ноттінг Гілл»,
точніше, Південного Кенсінгтону, але енергія тут чудова.
Тут тихо. Гаразд, сонно.
Що добре.
Навіть ідеально.
Я мав багато часу на думки про Маріенн, доки гуляв по Лондону.
Як сказав поет:
«Розбите серце — наш найкращий вчитель, і якщо так,
дякую, що робиш мене мудрішим».
Все, що я можу сказати — це: «Більше ніколи».
Ніякого кохання.
Ніяких людей.
Лише книги.
Люблю це місце.
Чарівне, з вбудованими поличками,
камін у кожному кутку.
При всій повазі, куди там Вільямсбургу.
Та мене зацікавило те, що відбувається у вікні
навпроти мого.
Не думаю, що Малколм знав про вид, коли радив цю квартиру.
Технічний термін для нього — «монстр вечірок».
А хто це?
Вона його дівчина?
Яка жінка… Ні. Ні.
Мені не цікаво.
Ніяких людей, ніяких інтересів.
Як казав Муні: «Не мій цирк, не мої мавпи».
Не хочу знати.
Щоб триматися подалі від справ інших,
треба дізнатися, які в них справи.
Вона здебільшого працює.
Він здебільшого грає.
Малколм ходив до всіх правильних шкіл, як його батько і дід.
Він і дня не працював у житті,
але любить бути академіком,
це дає йому краплю поважності, яка спростовує думку,
що покоління багатства та кровозмішення значить,що він недуже розумний.
Інші професори вважають його порожнім місцем з шармом.
Та плітки кажуть, що в ліжку він краще середнього…
Знаєте, що? Мій клас у бібліотеці.
Я чую все, хочу я того чи ні.
А вона?
Кейт Гелвін.
Про Кейт мало чого відомо.
Вона є онлайн лише через роботу.
Галеристка, любить мистецтво, не була у шлюбі, донька Грети Галвін,
вільнодухої моделі 90-х, а зараз духовної стилістки на Ібіці.
Гадаю, вона виросла повною протилежністю мами.
Зосереджена, амбіційна, з американським підходом до роботи.
Все, що я про них дізнався, каже, що я мав рацію.
Мені не треба їх знати.
І доки Малколм поїхав нажертися, вона досі працює.
Що так її захопило?
Ага, не думаю, що вона дивиться новини мистецтва.
Привіт.
Отже, Малколм лишив її незадовільненою чи… Ні, я не дивлюся.
Чому Всесвіт робить це зі мною?
Я не клюну.
Це не перша сексуально напружена жінка,
яка не зачинила штори, і я все побачив.
Я вивчаю їхню поведінку, аби уникнути цирку.
Нічого не стане між мною та моїм європейським відпочинком.
Але я сумую за тим, щоб мати когось.
Когось, вартого спостереження.
Загадки, вартої розгадки.
Тебе.
Та сум тебе не поверне.
Я думав, така далека мандрівка принесе результати.
Я обшукував всю Францію. Тижнями, місяцями.
І все це для тебе.
Я був на всіх зібраннях художників у Парижі.
Відвідував їх раз за разом.
І постійно мав відчуття…
що розминувся з тобою.
Минали тижні.
Та я не здавався.
Я знав, що я близько,
і доля нарешті мене нагородила.
-Можна? -Так, авжеж.
Чудова картина.
У вас є контакти автора, може, імейл?
Так, імейл.
Дайте гляну.
Але вона відповість не відразу.
Вона у Лондоні на виставці «Акант».
Виставка.
Лондон.
Я знав, де тебе шукати.
ТИ
Довбися раком, Малколме.
Що тобі сподобається, бо ти нарцис.
Кейт, повернися!
Бачиш? А ти думала, що в нас були проблеми.
Цікаво… Ні.
Не… Не цікаво.
Просто поясню,
це не переслідування, коли тобі іти у той же бік.
Вони якісь недружелюбні.
Хапай її сумочку!
Не може бути. Я не можу втрутитися.
Відчепіться! Відчепіться! Допоможіть!
Трясця. Не мій цирк, не мої мавпи. Не мій цирк, не мої мавпи.
Відвали!
Боже.
Тікаймо! Нахрін!
-Ти ціла? -Я ненавиділа той годинник.
Прийму це, як «так».
Мені варто повідомити про це, бо ще нападуть на студентів.
Сране життя!
Копи мені ні до чого.
Пробач, це звучатиме дивно.
Що? Просто кажи.
Можеш… Не кажи про мене.
Моя робоча віза висить на волосинці.
Трясця. І пощастило ж мені влізти, так?
Але я мав її врятувати.
Вона наполягла, що підвезе мене додому, ніяких незручностей.
Ми обмінялися люб'язностями, і я представився Джонатаном Муром.
Я досі не знаю, чи не казала вона про мене копам.
Сьогодні стало знаком.
Відтепер, що б не сталося, буду лежати на дні.
І найголовніше, триматися від цих двох подалі.
Друже Джоне.
Можна тебе так звати?
Це як коли коти відчувають, що в тебе алергія та лізуть на руки.
Боже.
Ти бачиш всю нашу квартиру.
Любиш підглядати, друже Джоне?
Не ганяти лисого на мою дівчину. Ні на одну з моїх дівчин.
Ага, я досі його ненавиджу.
Дякую. За Кейт.
Раніше у Лондоні ти знаходив лише ті проблеми,
які сам шукав.
А тепер усюди ті малі пацюки.
Мені шкода людей, яких відчай змусив на таке піти.
Відчай?
Вони покидьки від народження.
Вони вицілюють людей, як ми, бо знають, що ніхто…
Зараз пояснить, що справжні жертви — це багаті люди.
…ненавидять багатих.
Це ми тут справжні жертви.
Бач, моя родина майже королівської крові.
Недалеко від королівської.
Думаю, це він ще скромний.
Ми побудували цю країну і яку подяку отримуємо?
Ага. Руки точно як в будівника.
Та досить про ту челядь.
Мій любий друг Адам Пратт нещодавно відкрив «Сандрі Хаус».
Він до абсурду елітний, всі там неймовірно розумні,
а міксолог — справжній чарівник.
Сьогодні підеш з нами.
-Ні, в мене багато… -Ні-ні. Це навіть не обговорюється.
Ти врятував життя Кейт.
Я тобі віддячу.
Вирушаємо через пів години.
Чудово ж мені вдається триматися подалі від цих людей.
«Сандрі Хаус» — найексклюзивніший клуб у Сохо.
Сховище для позамежно багатих та привілейованих людей Лондону.
Ніяких фото, будь ласка.
Нащо все це?
-Мал? Кейт! -Сюди!
Боже, ти неперевершена.
Ти осліпила мене, і я померла.
Фібі, леді Борхолл-Блекворт.
Знаю.
Авжеж, я про всіх почитав, перш ніж приїхав сюди.
Леді Фібі. Найвідоміша подруга Кейт.
Токсично аристократична,
можливо, несправжня білявка,
зустрічалася з двома капітанами команди Прем'єр-ліги
одночасно.
Відколи їй стукнуло 15, таблоїди документують кожен її рухта епіляцію.
Хоча вона постійно справляє враження справді милої та доброї людини.
Як це взагалі можливо?
А хто цей сумний довгоп'ятик?
Ходімо всередину, доки вони тебе не з'їли.
-Чудово. -Фібі!
Боже! Що ти тут робиш?
Отже, ось що дарує членство за 25000 фунтів на рік.
Розкішні, модні та розбещені у справжньому хутрі п'ють
під інстаграм-дружелюбним освітленням.
Тут навіть пахне по-багатому.
Якби тут вибухнула бомба,
ВВП Британії впав би на десять відсотків, але воно було б того варте.
-Джонатане! -Гра починається.
Кого з цих людей я ненавидітиму найбільше?
Люба, це Джонатан Мур. Він американець.
-Дуже приємно. -Привіт.
Блессінг — нігерійська принцеса.
Блессінг Боседе.
У «Сандрі Хаус» принцес, як риби у морі.
Вона з техіндустрії. Всі її бізнес-плани схожі на піраміди.
Все це, і ще й снобка.
Вибачаюся, не вибачаюся, що перериваю. Сюди.
Чудово, ще знайомства.
Що думаєш про мистецтво, друже Джоне?
Воно мені подобається.
Отже, це Саймон Су.
Авжеж, рекордні продажі картин Саймона Су
ніяк не пов'язані з тим, що його батько — мільярдер.
Саймон з усіх сил прикидається замордованим художником,
хоч найважча його рана була поріз папером,
який негайно забинтували грошима татка.
Саймоне, це Джонатан Мур.
В мене забагато друзів.
Приходь, коли один з них помре.
Саймоне, любчику,
не будь тварюкою.
Це Софі, сестра Саймона.
Софі Су.
Кожна річ на її тілі дісталася їй від спонсорів.
Вона настільки жадібна, що я майже вражений.
Софі вчилася в Оксфорді, потім на юридичному у Гарварді, та на Міконосі
вона зрозуміла, що для кар'єри на лайках та підписниках, читання ні до чого.
Софі — самопобудована інфлюенсерка.
Це коли ти постиш фото у бікіні,
аби надихнути товстих плебеїв.
Безжальне, капіталістичне марево.
Майже соціопатка.
Що?
Я — великий фанат, люба.
-Піди та здохни, Малколме. -Вони теж не люблять одне одного.
Дуже рада знайомству…
Джонатан. І мені приємно познайомитися з вами обома.
-Американець? -Обережно.
У них всіх є зброя.
Якби ж.
Факти про Малколма.
П'є, не просихаючи, любить власний голос, має багато друзів, всі жахливі.
У Лондоні
є ще кілька претендентів на звання гівнюка.
Роалд Вокер Бартон.
Відомий яхтами, стосунками на одну ніч
та цитую: «Страшною колекцією ножів».
Джемма Грем-Грін примудрилася зневажити американців, транслюдей, бідних та євреїв
у одному реченні, сьорбаючи «Патрон».
Конні якось-там. Всі сказали, що він довбанутий і власник коней.
Не думаю, що вони люблять тут хоч когось.
Вони до огиди багаті, тому мають відвідувати цей клуб.
Зараз принесу частування.
Доки Малколм дістає наркоту, в мене є час перевести дихання.
-Джонатан? -Чи ні.
Цей дикий звір — Адам, мій хлопець.
Потенціальний чоловік, але присяжні ще не вирішили.
Не хвилюйся, я підкуплю їх.
Американець.
Подивимося, як ти змагаєшся з бритами.
Адам Пратт. Власник «Сандрі Хаус».
Все це — грошенята татка.
Побудовано багатієм, який не розуміє справжню роботу,
аби вразити інших багатіїв з такою ж біографією.
Джонатан Мур викладає літературу з Малом. І він американець!
Мур. Мур, звідки родом твоя родина?
Звідусіль.
Крутий неохайний вигляд.
-Яка в тебе крипта? -Дінь-дінь. У нас переможець.
Ні, чекай. Я вгадаю.
Ні, знову твоя жага до парі.
Вчора ти програв свою квартиру у Маракеш через розмір взуття.
Ходімо потусуємося.
Я маю іти тусуватися, але я повернуся, Джонатане.
Жадаю ніжного тону співвітчизника.
Не поспішай. Можна мені вже втекти?
-Трясця. -Я відвезу тебе через п'ять.
Таксі ти тут не зловиш. Тримай.
Випий побільше.
Як і думав, через годину
я п'ю у куті на самоті, чекаю сраного Малколма.
Що може бути настільки смішним?
Ріс Монтроуз.
Всі хочуть його у мери Лондона.
Що він тут робить?
-Гарна книга. -О ні. Сказав, як п'яний.
Ти новенький.
Мал постійно притягує хлопців, як ти, ще з часів гуртожитку.
Оксфорд, так. Вони всі там були.
Книга про те, як він народився у злиднях,
його виростила нестабільна мати-одиначка, розумію це, аж до незручності.
Був на дні, та потім дізнався, що він син герцога,
протверезів,
пішов до Оксфорду та став автором найкращих мемуарів, які я читав.
Цікава штука.
Не розповідаєш нікому про своє життя 30 років, записуєш все,
і раптом мільйони знають про всі скелети у шафі.
Якщо від цього полегшає, я не думаю, що твоя книга мерзенна.
Отже, колега з жахливим дитинством?
Зрозуміло.
З серйозно жахливим.
Радий знайомству, брат по зброї.
Отримавши гроші, коли їх в тебе ніколи не було,
ти не можеш відчути, що вони є.
-А ті, в кого вони завжди були… -Інший вид.
Саме так.
Поки що я його не ненавиджу.
Вони танцюють, доки світ палає.
Ледве помічаючи вогонь.
І з чого їм помічати?
В них все чудово.
Перша справжня розмова за вечір.
На цій ноті мені час до Берліну на ранкове шоу,
де я буду скромним щодо балотування у мери.
Я проголосую за тебе.
Ще побачимося, Джонатане.
І знову сам у кодлі вилупків.
Досить чекати на Малколма. Час іти звідси.
Цікаво. Я п'яніший, ніж думав.
Джонатане. Пий!
-Пий. -Ти повинен.
О ні. Що це було?
Абсент, крихітко.
З тобою почнуть розмовляти шпалери.
-Розповідай, Джонатане. -Чому ти тут?
-Трясця. -Ти когось вбив?
Я таке помічаю.
Моя кузина декого вбила. Випадково.
Це був лише безхатько, та якби вона зробила це зараз, її б скасували.
-Пробачте. -Чи тебе хтось скривдив?
Жінка? Ось що сталося?
Вона розбила твоє серце?
Ти розбила моє серце, Маріенн?
Коли я поїхав за тобою на художній ярмарок у Лондон, то відчув тебе, Маріенн.
Ти змінилася. Та стримана бібліотекарка з Мадре Лінда зникла.
Та це була ти.
Нагадування собі: ніколи більше не пити абсент.
Отже, від чого страждає друг Джон?
Від помпезного клоуна, який зве мене друг Джон.
Всі вважають, що це кохання.
Отже, ти її відпустив
-чи вона сама пішла? -Яка різниця?
Я поїхав за жінкою до Парижу.
Найромантичнішого міста у світі.
А вона розбила моє серце.
-Тоді вона не та єдина. -Ми ідеально пасували.
Моя колишня наплела їй про мене усякого.
Ось. Ось. Це тягар нашого життя.
Жінки, які вірять жінкам,
наче вони не брешуть, не зраджують, не трахаються.
-Вони роблять це більше, ніж ми. -Вона інша.
Дам тобі пораду, як твій друг.
Ти ганьбиш себе,
сидячи закоханий у якусь хвойду,
якій просто насрати на тебе.
Вона вже скаче на члені, доки ми тут розмовляємо. Живи далі.
Нахрін біль. У Сохо повно хвойд.
Якби я міг рухатися, я б його вбив.
Любий, тобі треба ще абсенту.
Ні-ні. Не треба. Ти його знищиш.
Без тебе нічого не має сенсу.
І все погано.
-Казав, що він королівський нащадок? -Якого біса?
Як я тут опинився?
Про що вона каже?
…зустрічалася з обома Міддлтонами. Малколм — брехун.
Вибач.
Зупиніть це.
Вона плаче через мене? Що я зробив?
Я у пеклі. Де мій телефон?
-Трясця. -Йому час додому.
Ну, я хоча б вдома.
Бачиш, Маріенн, що зі мною зробили спроби тебе забути?
Чия це шуба?
Полегше.
Йому вже час додому.
Диван, диван, диван.
Мене привіз Малколм.
Я маю йому подякувати?
Ні. Якщо буду грубим, може, мізогініст з наркозалежністю від мене відчепиться.
Новий день. Ніякого більше божевілля.
Назад до тиші.
Малколм.
Вони покидьки з народження.
Сидиш закоханий у якусь хвойду.
Чекай. Я…
Я втік від всього цього.
Я більше ніколи не хотів торкатися закривавленого ножа.
Він казав жахливі речі про тебе.
Я злився через тебе.
Якось це зробило все ще гірше.
Ось тобі і твіт Малколма, що поїхав на Бермуди.
Якого…
Куди б я сховав палець?
Вона вже повідомила про його зникнення?
Ні. Вони, мабуть, через її заяву щодо пограбування.
Вона розповідає їм про мене.
В будь-яку мить вони зайдуть та помітять підозрілий килим, розміром з людину.
Чи наштовхнуся на них, коли виноситиму килим, розміром з людину.
Новий план, швидко.
Трясця, він важезний.
Сраний килим.
Сране життя.
Професор дозволив мені користуватися його авто, якщо треба.
Гаразд.
В мене є час до темряви, аби вигадати, що з ним робити
та підготуватися до водіння не з того боку дороги.
Це ти побачила, коли подивилася на мене, Маріенн?
-Я не хотів, щоб ти мала рацію. -Вибачте.
Маріенн!
Тепер ми можемо поговорити?
Припини.
-Я тебе не скривджу. -Так, не скривдиш.
Я скористаюся цим.
Пробач.
Я думав, ти зрадієш мені.
Думав, ти мене кохала.
Кохала.
Ну, ось він я.
-І я знаю, що багато чого сталося… -Ні.
Ні.
Джульєтта у Парижі.
З другом.
Вона чекає на мене завтра.
Чи зможу я до неї потрапити?
Чому ти мене так про це питаєш?
Ти вбив Райяна!
Він забрав твою дитину!
А твою дружину?
Якщо ти стоїш тут, отже, Лав тебе не вбивала.
Ти вбив її, чи не так?
Скажи, що більше нікого не було.
Боже мій.
Ти поводишся наче це неправда.
Наче ти гарна людина, яка скоїла щось погане.
Ти вбивця, Джо.
Ти помиляєшся щодо мене.
Хотіла б я, щоб це було так, але…
Знаєш, що? Я доведу тобі.
Прощавай, Маріенн.
Ти подивилася на мене з таким страхом.
Мені було так боляче.
Я відпустив тебе, щоб довести, що я не такий.
Я б ніколи тебе не скривдив.
Я незнайомець у незнайомому місці,
який шукає, де заховати Малколма.
ЛІСОПИЛКА ТА СТОЛЯРКА
Лісопилка звучить багатообіцяюче. Сподіваюся, вона зачинена.
Якщо мене застукають, це буде поетичним правосуддям.
На щастя, тут такі ж інструменти,
як і у Штатах.
Так, поставив на «Патнем».
Тікаю до паба на другий тайм.
КВЕРІКОМБЕР ФУТБОЛ «ПАТНЕМ»
«ПАТНЕМ» ТА «ФІЛЛЕРТОН»
Здається, на справу в мене є цілий тайм.
Так, ціла половина матчу.
Принц Альберт. Він не брехав про королівську кров.
Я думав, що лишив це позаду з м'ясорубкою та духовкою.
Гол!
ВІДБІЛЮВАЧ
Їздити по Лондону та викидати частини тіла у каналізацію
у Темзу, не так я планував подивитися пам'ятки міста.
Ось тобі і прогрес Джонатана.
Хоч я і не планував ставати Джонатаном
після того, як тебе відпустив.
Я лише планував втопити мій головний біль та забратися нахрін з Лондону.
Джо Квінн Голдберг.
Думав, ти будеш більш…
мертвим.
Але минуле мене наздогнало.
Еліот Танненберг.
Ти знаєш мого наймача, Рея Квінн, твого колишнього тестя.
Ти тут, щоб мене повернути?
Ні, вбити.
Дякую.
Так, важкий день.
Потім Еліот мене здивував.
Якщо чесно…
я втомився.
Я б дуже хотів…
Зав'язати, розумієш?
Нікого більше не кривдити.
Навіть тебе.
Але це буде складно.
-В якому сенсі? -Це коштуватиме більше, ніж дала Рей.
Всі гроші, які Лав мала на тому рахунку.
Ти міг і не знати, що вони були.
І це лише збіг, що вони зникли
у день, коли тебе запекли, як пиріг.
Це здирство?
Який різкий тон на мою пропозицію тобі допомогти.
Це тобі.
Ти схожий на Джонатана.
Чітка історія, вчився у Колумбії, робоча віза, гарний рейтинг.
Зможеш отримати будь-яку роботу.
Просто заляж на дно та не роби дурниць.
Просто зникни.
Будь Джонатаном.
Я покажу Рей твою смерть, а сам звалю до біса.
Джонатан може стати твоїм шансом приймати інші рішення.
І останнє. Та дівчина, яку ти переслідував, Маріенн Белламі?
Вона знає, що ти живий.
Отже.
О восьмій ранку в неї потяг до Парижу.
-Зупини її. -Але ти сказав, що це…
мій шанс приймати інші рішення.
Ніхто з нас нікого не скривдить.
Ага.
Отже…
Їдь туди, подбай про все, і виходь Джонатаном Муром.
Напиши мені, коли закінчиш.
Я був один у чужому місті.
Лише я та моє розбите серце.
Не знаю, про що я думав, коли вбивав Малколма. Гадки не маю.
Я лише знаю, що облажався.
Ти мала рацію, Маріенн.
Привіт. Думаю, це належить Адаму Пратту.
-Я йому передам. -Так. Дякую.
Привіт. Ти вже повернувся з Берліну.
Ти зараз в Європі, Джонатане.
Тут до будь-якої точки три години.
Як пройшла нічка?
Вони тусуються, як скажені.
Все вийшло з-під контролю.
Я б не картав себе, якщо ти добряче відірвався.
День, коли вирішив спробувати піти до Оксфорду,
ти назвав це народженням наново.
Більшість любить цю частину,
а не ту, де мати померла, доки я сидів за бійку у барі.
«Розбите серце завжди є каталізатором нового шляху». Так ти написав.
А це твій?
Мав бути.
Якщо чесно, це було потрібно.
Але ти облажався.
Дуже, дуже сильно.
Тобі допоможе те, що та частина книги — брехня?
На мене тричі сходило таке тюремне осяяння.
Та я лажав, робив дурниці та знову бив людей.
Та на мій захист, це описання було б зайвим повтором.
В мене є відчуття щодо тебе.
Яке?
Якщо без жартів,
думаю, ти прожив у справжньому пеклі.
У такому, де виживе не кожен.
Я вгадав?
-Так. -Тобто, тебе сильно поранено.
Отже, ти сам можеш дуже сильно поранити.
Я б мав почати захищатися, але…
не хочу.
Хто я такий, щоб тебе осуджувати?
Гаразд. І що тепер?
Нічого з того не стерти, тому тепер я спробую
трохи рухатися далі до чогось,
буду захищати людей, яких люблю,
та робитиму серйозні речі у Лондоні.
Ти віриш, що це можливо?
Спокута.
Думаю, так.
Доки ти відданий ідеї, ніколи від себе втікати.
Зіштовхнутися з проблемами.
Легко, еге ж?
-Думаєш, я патякало. -Думаю, ти письменник.
Будеш сидіти та картати себе за провал?
Змирися зі всім, Джонатане.
Похмілля — це найлегше.
Звучить чудово.
Та я робив таке, що навіть не знаю, чи зможу з цимзмиритися.
Пасажири маршруту до Ніцци, Канн та Марселю,
займіть місця в одному з крайніх…
Дякую.
Пробачте. Вибачте.
-Я допоможу. -Дякую.
ЛЕДІ ФІБІ СЯЄ НЕ ТІЛЬКИ ПОСМІШКОЮ
Ти думала, це крадіжка, але це просто я, захищаю тебе.
Я проводжаю тебе на потяг.
Відпускаю тебе.
Показую тобі, що я не той, ким ти мене вважаєш.
Я не вбивця.
ДЖО Готово.
Намагаюся бути таким.
Але це неправда. І, авжеж.
Чудово. Це ти.
Здивований, що я вмію читати? Чому так на них дивишся?
-Дивлюся, що тобі цікаво. -Вони по роботі.
Здогадайся, що я люблю мистецтво, пане Шерлок Холмс.
Ти поїхав з «Сандрі Хаус» з Малколмом, так?
Ти його сьогодні не бачив? Його не було у себе.
Ні, не бачив. Подякуй йому від мене,
-що допоміг дійти. Я був… -В підлогу. Так, ми всі це бачили.
Він, мабуть, вдома у Суррей, пише вірші.
Не фанатка поезії. Запам'ятаю.
Я маю сказати тобі дещо важливе.
-Це погано. -Приходь на вечерю.
-Що? -Буде маленьке суаре для Саймона.
Я не можу. Мені треба перевірити роботи.
Боже, ви, американці, та цей ваш фетиш до роботи.
Це Англія. Ми тут вечеряємо.
Фібі наполягла, щоб ти був.
Не знаю, що ти їй сказав, та вона тобою одержима.
Я теж не знаю, але…
Агов! Куди ти зник?
Тебе вимагають, тому…
Американці не люблять вимоги.
Гаразд. Будь ласка, приходь на вечерю.
Слухай, тобі довіряють.
І коли мова про рознюхування серед моїх друзів,
може, тобі це не треба, та я не прикидатимуся, що не підозрюю тебе.
І мені не тільки наплювати, що ти вважаєш мене сучкою,
а хай так краще і буде.
Я наляканий чи вражений?
Просто погодься, або Фібі плакатиме,
а я подбаю, щоб це сталося на очах у папараці,
дізнається весь Лондон
-і випливе твоє обличчя. -Шах і мат.
-Тоді я з радістю прийду. -З радістю? Оце так стрибок.
І ми квити.
За моє життя.
Я сказала поліції, що не бачила, хто мене врятував.
Хоч я і відчула, що з його документами все чудово.
Будь ласка.
Професоре Мур. Радий знову вас бачити.
Приватний захід у паризькій кімнаті.
Заходь, поводься нормально, я не «хлопець, який раз з'явився,
і раптово після цього зник Малколм».
НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
Evanesce? Точно.
Один з тих захищених месенджерів, який видаляє все, що ти пишеш.
Звідки він у мене на телефоні?
«Ну, привіт»? Хто це?
«Ти здивував мене тим, як подбав про Малколма».
Якого…
«Він мав лежати у тебе на столі,
а потім ти мав піти на дно за мої гріхи».
Я його не вбивав.
«А ти не той, ким здавався.
Хто ти?»
Хто я?
Хто ти?
Хтось…
Мур. Звідки родом твоя родина?
-…один з них… -А хто цей сумний довгоп'ятик?
-…вбив Малколма… -Повертайся, коли хтось помре.
-Здохни, Малколме. -…і хотів повісити це на мене.
-Ти когось вбив? -Ти - це твоя проблема, а не інших.
-А тепер… -Чому ти тут?
…хтось мені пише.
Хто ти?
І який твій наступний крок?
Переклад субтитрів: Фатун Володимир