-Tidigare i You… -"Hej på dig."
Så klart du använder Evanesce. Meddelanden försvinner när de har lästs.
En favorit bland eliten och paranoida.
Vi ses på den dumma konstutställningen.
Kate Galvin.
-Försvinn. -Kate ger lite.
Kavajen får dig att se ut som en kypare.
Du är en ihålig nolla utan ett eget liv.
-Han tvingade oss att kalla honom det… -Var hon bara en elev?
-Vad vill du? -Nadia hade rätt.
Den första misstänkta är det andra offret.
"Jag kommer på dig snart nog."
VEM VAR GUINEVERE BECK?
"Hej Joe."
Det är i såna har stunder jag undrar var det gick fel.
Jag ville bara ha en semester för att börja mitt nya liv -
bra, ärligt, fridfullt - men du har förstört det.
Du kränkte min fristad
och drog upp det jag som jag har försökt lämna bakom mig.
"Har jag rätt? Handlar alla artiklarna om dig?"
Jag kan inte säga ja. Kom igen.
Jag heter Jonathan Moore.
"Kom igen, Joe. Berätta sanningen."
Jag vägrar spä på din sjuka och missriktadefixering.
Jag ska hitta dig, inte byta lås.
Men jag måste hålla dig borta från min lägenhet, mitt sinne.
"Ignorerar du mig?
Du sårar mig, Joe.
Är du där?"
"Är du där?"
Du ger mig inget val.
Jag måste ghosta dig, din stalkare.
I Poes Mannen i mängden
ser berättaren en främling på ett kafé och blir besatt av honom.
Han följer främlingen genom Londons gator. Han drar slutsatser.
Men varför han är intresserad är oklart.
Vad säger den här historien om besatthet?
Att det hör ihop med behovet att skydda.
Berättaren ser främlingen gömma en dolk under kläderna.
Rätt, men uppenbart.
-Intressant. Vad mer? -Den handlar om kärlek.
Läste du rätt historia?
Den handlar om den kärlek man har för nåt man aldrig kommer att förstå helt.
-Den handlar om fixering. -Det ena utesluter inte det andra.
Berättaren vill känna samhörighet, lära känna och bli känd.
-Det är därför han stalkar en främling. -Förlåt, det gäller professor Harding.
Fan, han har blivit mördad.
De tror att det är kopplat till mordet på Simon Soo.
Åh, nej.
De kallar honom "Ät-de-rika-mördaren".
Malcolm Hardings finger skickades till London Dispatch
med en lapp där det står att det är mord, inte kidnappning.
Fan också.
Du behöll inte Malcolms lillfinger som en trofé,
utan för att tvinga mig att spela ditt spel.
Det här är väldigt illa.
"Har jag din uppmärksamhet nu?"
Okej, skitstövel. Du har sagt ditt.
Jag ska låta eleverna bearbeta sin chock,
även kallat skvallra om mördaren som ger sig på de förmögna.
Så ja, du har min uppmärksamhet.
Frågan är: "Vad vill du?"
VAD VILL DU?
"Erkänn att du är Joe Goldberg."
Det kommer inte hända, men jag kan inte låta bli att svara.
"Det är jag inte.
Men om jag vore det, vad skulle du vilja ha av mig?"
"Till att börja med, varför dödade du alla de personerna?
Borde nämna, jag har fortfarande Simons öra.
Ska jag skicka det signerat 'Jonathan Moore'?"
Där har vi det - utpressning.
Okej, säg så lite som möjligt.
"Om jag hade gjort detta
kunde det bara vara för att jag inte hade några alternativ."
"Det var på liv och död."
Tänk er att öppna lådan.
Fingret stank tydligen så att en copywriter svimmade.
Så här går det när tidningens ägare har en sladdertacka till son.
Vad mer sa din pappa?
Alla är oroliga för vad de ska hitta i posten.
Mördaren tog Simon Soos öra och Gud vet vad mer.
Sen öppnar de en låda med hans kuk och den påstådda prins Albert.
Vad är det för fel på dig? Han blev mördad. Det var vår professor.
-Som jag misstänker att hon låg med. -Slappna av, jag…
Var krass om en annan människa som hackades i bitar.
Det är meningslöst. Du är vidrig.
Hon behöver prata med nån, men jag har fullt upp med dig.
Tre timmar sen ditt senaste SMS. Har du redan tröttnat på att leka?
Under tiden letar jag efter ledtrådar överallt.
Det är samma nyheter om och om igen.
Jag är inte den enda somletar efter dig.
…som han gick till med många nära vänner.
Jag antar att polisen frågar Kate om Malcolm hade fiender, och Simon.
Med tanke på hur hon beter sig, har hon tur omdeintemisstänkerhenne.
Inte en tår. Hon bjöd dem inte ens på te.
Fan.
Vad är det amerikanska uttrycket? Sköt ditt.
Jag är ledsen. Nyheten om Malcolm…
Det måste vara en chock.
Jag ville beklaga sorgen.
Spara rösten. Du behöver den när polisen kommer.
Det gjorde hon inte.
Det gjorde hon.
När såg du Malcolm Harding senast?
För en vecka sen, tror jag…
Han körde hem mig från en klubb. Hans flickvän kan ha nämnt det.
Simon Soo var också på klubben, eller hur?
Och du var på hans vernissage på mordkvällen.
Vad mer har Kate nämnt, mina favoritflingor?
Det stämmer.
Du har snabbt blivit en del av den sociala kretsen.
Ms Galvin nämnde att du har undvikit polisen.
Så klart hon gjorde.
Jag trodde att det kunde bli problem med arbetsvisumet.
-Men papperen är i sin ordning nu. -Det är inte vår avdelning.
Så när professor Harding körde hem dig…
Om jag inte misstar mig är du den sista som såg honom i livet.
Fan, dags att börja dansa så fort jag kan.
Jag vet inte om det är sant.
Det här är pinsamt.
Vi hade druckit för mycket
och Malcolm berättade saker han kanske inte menade att göra.
Han fick reda på att Simon
hade tvingat unga konstnärer att göra hans målningar.
Malcolm spelade och hade ont om pengar, så han tänkte tvinga Simon att fixa det.
Jag tolkade det som "utpressning".
Det känns fel att tala illa om de döda,
men på nyheterna säger de att det kan vara en seriemördare, så…
Den riktiga historien kanske kan hittas närmare.
-Kan nån bekräfta det? -Blue Cahill, ja.
Hon är en av artisterna Simon utnyttjade.
Hon kan vara på rehab.
Tack återigen för teet.
Säg till om du kommer på nåt mer.
Ja, självklart. Jag följer er ut.
"Slynan skickade polisen direkt till dig."
Vad fan? Var fan är du?
Visa dig, din fegis.
"Kate är ett hot. På liv och död kan man säga.
Du borde ta hand om henne."
Här är det, ditt riktiga spel.
Du vill att jag ska döda Kate.
Inga spår, ingen övervakningsutrustning…
Hur många gånger ska jag vända upp och ner på mitt hem för dig?
Jag tänker inte döda Kate.
Men är hon din nästa måltavla?
Jag vill inte leka livvakt åt ishäxan som hatar mig.
Håll det allmänt, utan förpliktelser.
"Kate blir inget problem."
Men om du håller ögonen på henne, kanske jag också måste göra det.
Jag går dit hon går. Då hittar jag dig.
Nadia.
Hej.
-Vad gör du här? -Jag bor runt hörnet.
Varför smyger du runt ett mordoffers hus?
Jag letar efter Malcolms extranyckel.
-Hon behöver nån hon kan lita på. -Glömde du nåt där inne?
Fan.
-Sa han det? -Jag gissade.
Det är nog inte allmänt känt.
Jag skrev nåt.
Jag skrev ett brev som jag inte borde ha skrivit.
Det ligger bland hans saker. Det kommer att hamna på löpsedlarna.
Vad händer med mig då? Jag kommer att bli offentligt förstörd.
-Jag bryter mig in… -Nej, gör inte det.
Jag är vän med Kate.
Knappast, men jag löser det.
Jag hämtar brevet åt dig.
Jag ska inte bryta mig in.
Jag ska inte bryta mig in än.
Jag vet hur det är.
Grattis, Ät-de-rika-mördaren har blivit viral.
Oavsiktlig konsekvens eller ville du starta en rörelse?
Och hur hittar jag dig på Simons begravning
i en folkmassa som beter sig på ett sätt när kameran är på
och ett annat när de är ensamma?
Så frågan blir: "Vems sorg känns inte helt äkta?"
-Sophie Soo, till exempel. -Snälla, istället för blommor,
donera till #LeendenFörSimonSoo.
Hon använder sorg för att få följare och donationer
till en välgörenhet för underprivilegierade barn
som inte verkar existera utanför en hastigt sammansatt hemsida.
Det gör henne inte till mördare, men det får mig att undra.
Sen har vi Kate. Måste hålla henne undan ditt sikte, på avstånd.
Sen har vi Phoebe, vars år av medieerfarenhet inte har gjort mycket
för att hjälpa henne bearbeta sorg offentligt.
Om du ser det här, hjälp mig hitta min kära vän Malcolms kvarlevor.
Han gillade corgihundar och soppa.
Om du hittar några delar som tillhör honom ring 112.
Jag lovar att du kommer att bli rikligt belönad.
Hon är en medicinerad röra, men ingen mördare.
Adam, då?
Han är svår att läsa av, och han bevarar hemligheter.
Vad är han:
En hämmad amerikansk man eller en hemlig seriemördare?
Sen har vi Rhys Montrose,
dagar ifrån att tillkännage sin kandidatur till borgmästarvalet.
Smart politiskt drag - manipulera allmänheten med tårar.
Eller manipulerar han mig?
Jag missade min begravning i Madre Linda,
men den ska ha varit lågmäld, raka motsatsen till det här.
-Du är här. -Det var min chans till vapenvila.
Jag vill inte höra vad du har att säga, och jag vet inte varför du är här.
Phoebe bjöd in mig.
Så mycket för vapenvila.
Utan paparazzi verkar de mer skräckslagna än ledsna.
Om de mördar de rika för att hämnas på de fattiga,
ska ni veta att jag bara ärvde slottet.
Gemma är aldrig inte hemsk,
men det är svårt att föreställa sig henne mordlysten.
Men om hon är du är det en prisbelönt akt.
Vi borde bära skottsäkra västar.
Och förstöra den här siluetten? Jag dör hellre.
Det här är trams. Ingen försöker döda oss.
Är Roald inte rädd för att han är du?
Eller är han för arrogant för att se sig själv som dödlig?
-Hur mår du? -Bra.
Fick du en plats åt Malcolm?
Vi hittade en plats nära hans mormor där vi kan begrava fingret.
-Jag är väldigt ledsen… -Nej, Roald. Det är dags.
Är du beskyddande? Eller hånar du mig?
Hur kunde jag vara vän med Simon Soo?
Ni kanske har sett en intervju där han sa nåt väldigt opassande…
…utan tvekan naken.
Men vi bär olika masker, beroende på.
Vissa delar av oss kan vi inte visa för nån.
Vad finns bakom Rhys mask?
Han sa att det inte tar lång tid hit från Berlin,
så jag kan inte utesluta honom.
Hur skulle det ha påverkat ett påstått egotrippat genis rykte
om ni visste att han gav en tredjedel av sin inkomst till välgörenhet,
eller skulle göra allt för sin syster?
-Joan Didion skrev om sorg… -Och han ska ställa upp i valet.
Kalla mig galen,
men det kan göra det komplicerat att smyga omkring och döda folk.
"När vi sörjer våra förluster…
…sörjer vi också, på gott eller ont…
…oss själva."
Fan, du får mig att tänka i cirklar.
Rhys kan vara du. Du kan vara vem som helst.
Är det så här de sörjer?
Hur kan jag veta vad de känner när de är höga på sorg, rädsla och speed?
Fantastisk begravning, va?
Samlar du material till din bok?
-Här kommer ännu en utpressning. -Det blir inte så här för oss.
Vad menar du?
Du vet, all den här vräkiga skiten.
Han tror att vi är lika, utbölingar. Är detdu?
Det gör en galen, eller hur?
Att vara så nära det och se hur de pissar bort allt?
Det spelar ingen roll hur hårt vi jobbar, det här blir aldrig vårt.
-Är det så du känner? -Va? Nej.
-Jag menar du, som jobbar… -Jag älskar mitt jobb.
Phoebe behandlar mig som en i familjen.
Men eftersom hon är en godhjärtad själ
har hon en tendens att ta hand om vilsekomna och hemlösa.
Så att du är här…
…är ingen överraskning alls.
Det som är skumt med dig är precis allt.
Eller så har vi en detektiv här och det är dags att avsluta samtalet.
Ta upp det med lady Phoebe.
Det kanske jag gör.
Ha en underbar likvaka.
"Varför har du inte dödat Kate än?"
Fan, vart tog hon vägen?
Var snäll så att jag kan hålla henne nära.
Jag tror att vi har fått en dålig start. Jag är ledsen.
För att ha spionerat?
Eller för att du blev sur för det med polisen?
Det var inte så vänskapligt.
Det kan vara viktigt för dem
att prata med en av de sista som såg Malcolm i livet.
-Eller har du nåt att dölja? -Nej, självklart inte.
Då påskyndade jag bara rentvåendet ditt namn.
Jag menade, tack för att du alltid hjälper mig.
Lugna ner det.
Herregud.
Jag älskar sarkastiska skämt med falska amerikanska egoister…
-Egoist? -…men det är inte lämpligt idag.
Du vet…
…all död.
Så, samarbeta med polisen och titta inte in genom fönstret.
Var är den jäkla bilen?
Nu räcker det.
Ha en trevlig eftermiddag, eller inte.
Jag måste följa efter henne. Hon kommer att älska det här.
Utredningen fortsätter av det misstänkta mordet
på Malcolm Harding, litteraturprofessor på Darcy College.
Professor Hardings familj uttryckte sorg över förlusten av sin älskade son…
Hur klarar boxare rond efter rond?
-Vad fan gör du? -Räddar hennes liv.
-Så att hon kan vara oförskämd. -Förlåt att jag var ett svin.
Du vill att polisen gör sitt jobb.
-För dig? -Han ska inte stanna.
Bortsett från allt annat ger en mördare sig på folk i din närhet.
-Det är inte bra att vara ensam. -Varför? För att jag är en ömtålig ungmö?
Herregud, jag glömde.
Det är Captain America, om ni vill ha en autograf.
Fan.
Det här måste kännas overkligt.
-Att du följer efter mig som en hundvalp? -Det är inte det jag menar.
Att dina vänner låtsas att allt är bra när en av dem kan…
Kan…?
En av dem.
Menar du allvar?
Du tror att en av mina vänner är mördaren
och inte de tusentals som inte vill nåt hellre
än att äta dem levande.
-Sluta leka Sherlock. -Hon kommer inte att hjälpa mig.
-Det är uppenbart. -Låt oss komma till saken.
Varför följer du efter mig? Är det för att knulla mig?
Nej.
För att döda mig, då? Är det därför du stalkar mig?
Nappa inte.
Det stämmer, jag gillar att stalka och mörda.
Det handlar inte om att jag vill hjälpa dig.
Varför? Varför bryr du dig?
Tänk om jag bara gör det?
Vare sig du vill eller inte.
Var du ett känslosamt barn?
Ibland, antar jag.
När jag var ung förbjöd min mor mig att gråta.
Om jag skrapade knäet…
När mina morföräldrar dog
vägrade hon kolla på mig
om jag inte var helt lugn.
Jag skulle dölja alla känslor.
Och det bara…
Det blev standard.
Och jag ska vara den sörjande flickvännen.
Jag fattar, det gör jag.
Av erfarenhet vet jag att det blir rörigare ju mer man förtränger det.
Så vad gör man?
Personligen, om det blir riktigt illa…
Jag har en renande ritual.
Jag bränner nåt.
Det hjälper.
Tänk om det inte funkar?
Tänk om jag bara… inte kan få upp den för Malcolm?
Sörj för dig själv.
Du får det att låta som ett misstag.
Tror du att jag inte visste att han knullade runt bakom min rygg?
-Det sa jag inte. -Tror du att vi hade en sån relation?
Jag ska visa dig vår favoritplats.
Nu bjuder hon in mig att följa efter henne.
Men hon gör det inte lätt.
Det här är kul.
Kate!
Kate, kan du vänta?
-Det är inte läge att springa omkring. -Ingen betalar dig för det här.
Om du inte har kul är du fri att gå.
Det är inte säkert.
Herregud.
Det är gulligt att du galopperar efter mig som en vit riddare.
Du kommer att bli besviken när du inser
att kvinnor på 2000-talet kan ta hand om sig själva.
Fan också.
Perfekt, en hemlig trädgård.
Så många gömställen för en mördare.
Kate gillar att utmana ödet.
Du är kvar.
Så ni brukade göra intrång och supa er fulla?
-Kan vi snälla gå…? -Tyst!
Grannarna kommer att ringa polisen. Malcolm och jag drack inte bara.
-Stöter hon på mig? -Kom igen.
Det ligger nåt i att man kan vara iakttagen.
-Har du nånsin känt så? -Det kan jag inte påstå.
Om du vill vara till nytta…
Jag har haft en hemsk dag.
Distrahera mig.
Livvakter borde nog inte ligga med klienter.
Du gillar att tänka.
Jag tror att jag förstår mig på dig.
Du är en romantiker.
Jag är för rättfram. Du vill inte knulla, du vill älska.
-Hon säger det som om det vore dåligt. -Du vet inte vem jag är…
Jag ser att du försöker verka ädel medan du döljer dina verkliga motiv.
Kom igen, Jonathan.
Har du inte följt efter mig för att du innerst inne…
-Nej. -…vill…
-Nej. -…knulla mig.
Det är en dålig idé.
Vilken rävliknande förförelse det var.
När det gäller kvinnor som faller på mig, var det faktiskt ganska skonsamt.
Fan.
Nej, vi ska inte göra det här.
Det är komplicerat nog.
Jag kan säga nåt…
…romantiskt om du vill.
Å andra sidan gör det att jag kan hålla koll på henne.
Hur tänker jag?
Nej, fan.
Kyss mig inte, vi kanske blir kära.
Det här är att hålla sig nära.
En liten distraktion för henne.
Det skadar inte.
Av allt jag trodde skulle hända när jag försökte skydda Kate
stod inget av det här på listan.
Fan, var är hon?
Han andas fortfarande.
Jag har en liten chans att hjälpa Nadia lösa sitt problem.
Inga brev.
Och inga bilder på Kate eller nån annan.
Förutom det stora undantaget.
Förvånande nog är han inte naken.
Typiskt nån så simpel som Malcolm att gömma nåt bakom sitt eget porträtt.
Vad gör du?
En av mina elever bad mig hitta nåt hon hade skrivit.
Var det därför du följde med mig hem?
För att hitta ett brev från ett av Malcolms många sidoknull?
Nej, det vore galet.
-Jag vaknade… -Är det därför du tror att jag är i fara?
På grund av nån galen skolflicka?
-Vad heter hon? -Fan.
-Det är inte därför. -Jag vill att du går, nu.
Jag kan inte lämna henne på grund av dig.
Jag vet att jag säger det, men det råkar vara sant.
Det är inte säkert.
Jag blir hellre uppskuren i tusen små bitar
än att spendera en sekund till med dig.
Ut.
Kates chaufför har stått här hela dagen.
Hon har dragit för persiennerna medan jag långsamt svälter ihjäl.
"Jag har sett dig 'skydda' henne."
Fan ta dig.
"Jag har listat ut dig.
Jag tror du dödar för att skydda det duälskar.
Kate är inte kärlek. Än."
Nånsin.
"Men hon hjälpte mig att se ditt mönster."
Vilken hederlig man skulle inte hjälpa tillatt skyddafolk?
"Du gillar det. Hur det känns. Att döda."
Det är galet.
"Livet som släcks i deras ögon, makten…
Det gör säkert din kuk styv.
Du är säkert styv just nu, bara av att tänka på det."
"Du är galen."
"Jag ska visa dig."
Visa mig hur?
Nej.
Hördu, du!
I nästa avsnitt av Kates rundtur bland Londons bästamordplatser:
En 700 år gammal krypta.
En väg in och ut. Du måste förbi mig för att komma åt henne.
Åh, Malcolm.
Du skulle anse det absurt,
att jag pratade med en låda där ditt lillfinger ska ligga.
Herregud.
Du skulle dra nåt skämt om nekrofili,
få mig att känna mig skyldig för att inte ha sugit av dig oftare.
Du var en uppblåst,
lat slampa.
Men du fick mig att glömma min familj.
Du fick mig att skratta.
Du brydde dig om mig.
Det är väl värt en tår eller två?
Fan också.
Hallå där.
Gör dig själv en tjänst och tvinga mig inte att trycka av.
-Okej. -Vad håller du på med?
Din lömske lille jävel.
Är hon ditt nästa offer?
Nej, hon är i fara.
Hallå där.
Det är Malcolms ring.
Hur då?
Nån försöker sätta dit mig.
Den gamla konstapeln kommer att älska att höra det här,
och lady Phoebe.
Det skulle ha gjort ont om jag hade tårna kvar.
Du har fel.
Min kuk har aldrig varit slakare.
Jag hatade det. Jag är inte alls som du.
Du känner mig inte så väl som du tror.
Jag har blivit för bra på det här.
Vic hade fel.
Han förväntade sig inte pompa och ståt,
men han blir begravd med Simons guldpläterade kista.
Inte illa.
Jag skulle säga några ord, men jag tvivlar på att Vic gillade Didion.
Men jag kände honom väl nog
att skriva en avskedsansökan till lady Phoebe.
De var som familj, trots allt.
Jag svor att aldrig göra om det.
Jag var på en ny väg…
…tills du dök upp.
Du satte dig mig.
Du planterade ringen så att Vic skulle hitta den.
"Jag hade rätt, va? Du gillade det."
Nej! Din sjuka jävel!
"Det enda du har uppnått är att göra mig fast besluten att göra slut på dig.
Jag kanske inte njuter av det, men världen blir bättre
och ingen kommer att sörja dig…"
Vänta, är det därför du är fixerad vid mig?
Är du ensam?
Poes berättare söker kontakt i folkmassan.
Du vill ha en vän.
Du vill att vi ska vara likadana, själsfränder.
Om du tror att vi är det
kanske du vill ta det här öga mot öga.
"Du hade rätt, det var upplivande."
När jag hade begravt Vic spårade jag Kate hem.
Hon har inte gått ut sen dess.
Hon är säkert utmattad, med tanke på hur många du har mördat.
Men hon är där inne.
Men du ghostar mig.
Många misstänker att mordet på professor Harding
var relaterat till ett annat uppmärksammat dödsfall,
det på konstnären Simon Soo, som var vän med professor Harding,
och vars kropp påstås…
Hade jag fel? Var jag för framfusig?
Eller kommer du att nappa?
Toppen, jag är i skärselden. Varken du eller Kate pratar med mig.
Så jag bevakar hennes jävla fönster. Det här är perfekt, tack.
Jag är visst inte den enda i skärselden.
Om hon inte kan fälla en tår kan hon åtminstone förstöra porträttet.
Jag hoppas att det hjälper.
Fan.
Där är du… Fan, det är bara Phoebe.
TRÄFFAS PÅ SUNDRY HOUSE KL. 10.00? JAG BEHÖVER DIG!
Kom in. Ge mig en sekund.
Med all mystik och tvetydighet du har dragit in mig i
kan jag åtminstone göra en enkel god sak för en god människa.
-Herregud, tack. -Oroa dig inte, jag har inte läst det.
Det hade inte gjort nåt. Det är väldigt välskrivet.
Jag blev påmind om den nyligen. Den kan hjälpa dig.
Joan Didion.
Tänk att han är död.
Jag har aldrig känt nån som har dött.
-Det känns hemskt. -Ja, det gör det.
Tills det inte gör det.
När blir det?
Det är olika för alla.
Skuldkänslorna gör det bara värre.
Man borde inte känna skuld för att ha älskat nån.
Jag älskade honom inte.
Brytt sig om, då.
Ibland bryr vi oss om fel människor. Det gör oss inte onda, bara mänskliga.
Tack.
Vi ses på lektionen.
Okej.
Jag måste följa mitt eget råd och sluta känna mig så skyldig.
Jag har begått misstag, men jag kan bättre.
"Jag tror det är dags för oss att träffas." Det funkade.
Och nu vet jag hur jag ska prata med dig.
"På ett villkor.
Lämna Kate ifred, hon är min."
"Där är den Joe jag har letat efter."
Nu när Kate är förbjuden, och jag inte behöver skydda henne…
"Var och när?"
"Informerar snart."
Hur snart?
Inga fler sms, inga fler lekar.
Det här bådar inte gott.
Professor Moore, kan vi få ett ögonblick av din tid?
Självklart, jag hjälper gärna till.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson