‫‫בפרקים הקודמים של "את":‬
‫‫האישה הזאת חטפה אותי, ‬ ‫‫וניסתה לדקור אותי ולהרוג את ג'ונתן. ‬
‫‫פיבי, התינשאי לי? אני זקוק לך. ‬ ‫‫-לי או לכסף שלי? תפתור את הבעיות שלך. ‬
‫‫אבא שלי הוא טום לוקווד, ‬ ‫‫אחד מהאנשים החזקים בעולם. ‬
‫‫גם לי יש עבר, ג'ונתן. בשם אחר. ‬
‫‫אני רוצה רק לא להיות שוב היא. ‬
‫‫תמצא מישהו להפליל אותו. ‬ ‫‫אחרת הכול ייפול עליך. ‬
‫‫היא הרוצחת אוכלת העשירים. ‬
‫‫הוא נראה כמו אדם שיודע יותר ממה שהוא מספר. ‬
‫‫דבר אחד אחרון. טום לוקווד. ‬ ‫‫-אבא של קייט. ‬
‫‫יהיה לנו ממש כיף להרוג אותו. ‬
‫‫דברים שלמדתי על קייט‬ ‫‫בדייט האמיתי הראשון שלנו:‬
‫‫היא לא יומרנית. ‬ ‫‫היא רצתה רק ללכת לטייל בעיר. ‬
‫‫היא לא לוקחת את עצמה יותר מדי ברצינות. ‬
‫‫היא מקשיבה באמת. ‬
‫‫ויש לה יכולת כמעט טלפתית לזהות... ‬
‫‫אני שומעת אותך חושב. תגיד את זה בקול רם. ‬
‫‫אני נהנה מהנוף. ‬
‫‫אוי, אלוהים, אתה באמת קלישאה. ‬
‫‫בחורות רגילות נופלות בזה?‬ ‫‫-תגידי לי את. התפתית?‬
‫‫כן, בטח, כי אני שיא הנורמליות. ‬
‫‫ג'ונתן, יקירי, זה פה?‬
‫‫מה פה?‬ ‫‫-השכונה שנגור בה. ‬
‫‫שנקים בה את המשפחה הנורמלית שלנו, ‬
‫‫אחרי החתונה הנורמלית שלנו, ‬ ‫‫ושנחיה בה חיים נורמליים. ‬
‫‫להגיש הצעת מחיר על בית?‬ ‫‫-אני לא יודע. ‬
‫‫קשה להגיע מפה לגלריה העצמאית המשגשגת שלך. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫אם כי אנחנו במרחק רכיבה מהאוניברסיטה. ‬
‫‫ומחנות הספרים הנדירים שלי. ‬ ‫‫-כן, כן. ‬
‫‫שגם היא משגשגת, כנגד כל הציפיות. ‬
‫‫היא משמשת‬ ‫‫רק למימון ארגון הצדקה שלנו למען... ‬
‫‫למען?‬ ‫‫-למען יתומים. ‬
‫‫יתומים. ‬
‫‫אנחנו מלמדים אותם לקרוא. ‬
‫‫ולשחות. ‬
‫‫וליצור אמנות. ‬
‫‫איזה מזל יש ליתומים המזדיינים האלה. ‬ ‫‫-תמיד חשבתי ככה. ‬
‫‫מתחת לבדיחות ולשריון, היא רומנטיקנית. ‬
‫‫הטעם קצת חמוץ-מתוק, כי אני מרגיש‬ ‫‫שזה גם הדייט האמיתי הראשון שלנו‬
‫‫וגם הלילה האחרון שלנו עלי אדמות. ‬
‫‫מחר, אבא של קייט מגיע לעיר. ‬
‫‫טום לוקווד. השטן. ‬
‫‫יהיה לנו ממש כיף להרוג אותו. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫לא, אני סיימתי עם זה. ‬
‫‫הפללתי אישה חפה מפשע בפשעים שאתה ביצעת. ‬
‫‫הפללת אותה‬ ‫‫גם בכל הפשלות שלך מעבר לים, ג'ו?‬
‫‫אתה הסיבה היחידה שאפשר להאשים‬
‫‫בכוח המיקוח שיש לי מולך. ‬
‫‫תקשיב. ‬
‫‫מבכל בחינה, ‬ ‫‫העולם יהיה יותר טוב בלי לוקווד. ‬
‫‫הוא גונב, הורס, גורם לסרטן, ‬
‫‫והוא מת לתקוע את האגרוף שלו‬ ‫‫בתוך התשתיות של לונדון. ‬
‫‫זה בדיוק סוג ההשפעה המושחתת‬ ‫‫שאני מנסה להיפטר ממנה. ‬
‫‫אתה לא יכול לרצוח אנשים בשביל משרה. ‬ ‫‫-את זה הבוחרים יקבעו. ‬
‫‫מה הוא יודע עליך?‬ ‫‫-ג'ו. ‬
‫‫אין לי מה להסתיר. ‬
‫‫אי אפשר להגיע אליו. ‬
‫‫מה לעשות? להטביע את היאכטה שלו?‬ ‫‫-אתה תחשוב על משהו. ‬
‫‫ריס, זה מבצע צבאי... מה?‬
‫‫אני מבטיח לך, זה הדבר האחרון שאבקש ממך. ‬
‫‫תן לדמו השחור של טום לוקווד לרחוץ את ידיך‬ ‫‫מכל הדם שהן מגואלות בו. ‬
‫‫לא רק שתהפוך את לונדון למקום טוב יותר, ‬ ‫‫גם תאזן את כפות המאזניים הקארמיות שלך. ‬
‫‫לנצח. ‬
‫‫אני רוצה רק לספר לעולם את האמת עליך, ‬
‫‫אבל אתה תספר לכולם עליי. ‬ ‫‫לכן אני צריך לדעת משהו, ‬
‫‫למה אתה באמת פוחד מטום לוקווד?‬
‫‫אני צריך להתקרב לאבא של קייט‬ ‫‫כדי להבין איך להפיל אותך. ‬
‫‫נו?‬ ‫‫-בסדר, אולי?‬
‫‫לא, אני מצטערת. ‬ ‫‫האוכל ברמה נמוכה, במקרה הטוב. ‬
‫‫מכל המסעדות ההודיות בלונדון, ‬ ‫‫דווקא זה המקום הקבוע שלך?‬
‫‫טוב... ‬ ‫‫-איזה מקום מחורבן ממש קרוב ל... ‬
‫‫מה זה בכלל? מקלט שמיועד להריסה?‬
‫‫טוב, בסדר. ‬
‫‫אז תיקחי אותי למקום יותר טוב. ‬ ‫‫יש לי הרגלים. ‬
‫‫קחי אותי למקום יותר טוב. ‬ ‫‫-לא ייאמן שאתה עדיין אוכל את זה. ‬
‫‫טוב, בסדר, את תמיד תבחרי אוכל. בסדר. ‬
‫‫מה את עושה מחר?‬
‫‫הפסקה ארוכה מאוד. ‬ ‫‫באופן מסורתי, זה לא סימן טוב. ‬
‫‫מה?‬ ‫‫-הייתי שמחה להיפגש, ‬
‫‫אבל אני חייבת לצאת מחר מלונדון. ‬
‫‫כדי לבקר את הבעל הסודי‬ ‫‫שהיא עומדת לספר לי עליו?‬
‫‫אבא שלי מגיע לעיר. ‬
‫‫זאת ההזדמנות שלי. זה הזמן לדיוק כירורגי. ‬
‫‫זה עובד?‬
‫‫להתעלם ממנו?‬
‫‫כן, במובן זה שאני מתחמקת ממנו. ‬
‫‫מותר לי להציע הצעה קטנה?‬ ‫‫אני יכול גם לסתום את הפה. ‬
‫‫לא, לא, זאת אומרת, ‬ ‫‫אני לא בדיוק מאסטרית זן בתחום הזה. ‬
‫‫מה אם... ‬
‫‫פשוט תאכלי איתו ארוחת ערב?‬
‫‫תראי לו שאת מרגישה בטוחה... ‬
‫‫ומאושרת... ‬
‫‫שעברת את כל זה. ‬
‫‫תשתמשי בחבר השקרי שלך. הוא יעזור‬ ‫‫לך עם החלק של "בטוחה ומאושרת", ‬
‫‫והוא יוכל להתקרב‬ ‫‫ולהחזיק לך את היד מתחת לשולחן. ‬
‫‫תעשה את זה בשבילי?‬
‫‫אני מוכן לעשות הרבה בשבילך. ‬
‫‫אני צריכה שתחליף את הנושא‬ ‫‫למשהו אחר לגמרי בכך שתנשק אותי. ‬
‫‫לא ידעתי שזה יהיה ככה. ‬
‫‫בקושי גרדנו את פני השטח. ‬
‫‫קח אותי הביתה, אביר לבן עם חך תפל שלי. ‬
‫‫אז למרות המורכבות של קייט‬ ‫‫ושל הרגשות שלה כלפיו, ‬
‫‫אני ממש מקווה שלא אצטרך להרוג את אבא שלה. ‬
‫‫- את -‬
‫‫שינית משהו בשיער?‬ ‫‫-לא, הוא כמו תמיד. ‬
‫‫כל כך הרבה דיווחים על הרוצח אוכל העשירים, ‬
‫‫וכל כך מעט מידע ממשי. ‬
‫‫כולם פשוט מתים על נשים משוגעות. ‬
‫‫מה עוד את צריכה? היינו שם. ‬
‫‫אני הייתי שם. ‬
‫‫אתה הסתובבת ליד הבר הפתוח. ‬
‫‫אנשים פשוט מסיקים מסקנות נמהרות‬ ‫‫כדי לקבל סיפור טוב. ‬
‫‫למה יש לי תחושה שאנחנו לא הולכים לאכול?‬ ‫‫-שיט. ‬
‫‫לא, זה בסדר. ‬
‫‫תגידי לי על מה את עובדת. אני מכיר‬ ‫‫את הפרצוף הזה. זאת חידה כלשהי. ‬
‫‫טוב, בסדר, בוא נגיד שאני כותבת ספר בלשי, ‬
‫‫שמבוסס על החיים של כמה אנשי חברה ידוענים. ‬
‫‫רעיון טוב. ‬ ‫‫-נכון? אז נכון שחשודה‬
‫‫שסובלת מארוטומניה זה קצת ברור מדי?‬
‫‫יהיה יותר מפתיע אם איזה בחור ממוצע, ‬ ‫‫מין ג'ו כזה... ‬
‫‫מישהו כמו פרופסור מור?‬
‫‫זה לא מה שאמרתי, אבל... ‬
‫‫הזוי מכדי להתקבל על הדעת. ‬
‫‫יש לי פשוט תחושה שלא עוזבת אותי, ‬ ‫‫שהוא יודע משהו. ‬
‫‫מרוב שזה מסיח את דעתי, זה כבר מעצבן. ‬
‫‫אז באופן תאורטי... ‬ ‫‫-תאורטי. ‬
‫‫אם הייתי רוצה להפריך‬ ‫‫את תיאוריית הקשר המטופשת שלי, ‬
‫‫איך הייתי מתקרבת לפרופסור מור?‬
‫‫את יכולה לזיין אותו. ‬
‫‫באופן תאורטי. סליחה, צחקתי. לא התכוונתי ל…‬
‫‫הבנתי, פליטה פרוידיאנית. ‬
‫‫אני שמחה שבטחתי בך, אז פשוט תשכח מזה. ‬
‫‫חכי, נדיה. ‬ ‫‫-שכח מהכול. ‬
‫‫פאק, סליחה. לא התכוונתי. נדיה... ‬
‫‫הערב איפגש פנים אל פנים עם טום לוקווד, ‬ ‫‫בתור החבר של קייט. ‬
‫‫קומדיה רומנטית קלאסית. ‬ ‫‫נקווה שהיא לא תיגמר במוות. ‬
‫‫אבל כדי להתחמש אני זקוק לדיוקן מלא יותר‬ ‫‫של המנכ"ל חסר הרחמים והמוסר. ‬
‫‫זה הוא? הוא נראה‬ ‫‫כמו שחקן גולף מהקאנטרי קלאב. ‬
‫‫מלגות בילדות, ספורטאי, ‬ ‫‫מצטיין בכל המקצועות. מנכ"ל בגיל 26. ‬
‫‫וברגע שהוא הבשיל, ובכן, ‬
‫‫קייט כבר סיפרה לי‬ ‫‫על כמה מהזוועות שהוא אחראי להן. ‬
‫‫- לוקווד הפגנות -‬
‫‫- מקבץ סרטן -‬
‫‫אבל הכי מחריד‬ ‫‫היה התת-דיווח על כל הדברים האלה, ‬
‫‫והמהירות שבה הופניתי‬ ‫‫בחזרה לפעילות הצדקה שלו. ‬
‫‫מתברר שככל שיש יותר מוסדות על שם מישהו, ‬ ‫‫כך יש לו יותר דברים להסתיר. ‬
‫‫מעולם לא קרה שגיליתי‬ ‫‫כה מעט על דמות כה ציבורית. ‬
‫‫הוא שולט באינטרנט?‬
‫‫כן?‬ ‫‫-שלום, פרופסור. ‬
‫‫שאלתי את עצמי אם יצא לך‬ ‫‫לקרוא את הסיפור שלי. ‬
‫‫שיט, אפילו לא פתחתי אותו. ‬
‫‫סליחה, אני בתקופה מטורפת. התחלתי, ‬ ‫‫אבל אז עברתי למשהו אחר... ‬
‫‫טוב, לא, זה בסדר. ‬
‫‫אני שמחה, כי בעצם אני חושבת‬ ‫‫שאני צריכה עוד תפנית. ‬
‫‫התבססתי באופן רופף‬ ‫‫על מה שקרה בסאנדרי האוס. ‬
‫‫אני יודע לאן זה הולך. ‬
‫‫חשבתי על זה. היית שם. הייתה לך תחושה‬
‫‫מה היה המניע של דון בראון להרוג את מלקולם?‬
‫‫תעצור את זה. ‬
‫‫או את סיימון. למה... ?‬ ‫‫-אני לא רוצה לפגוע בך, ‬
‫‫אבל כדאי שתדעי שלא סיימתי את הסיפור‬
‫‫כי בעמוד 15 כבר הלכתי לאיבוד. ‬
‫‫הוא מורכב מדי. ‬
‫‫תנסי להבין מה את רוצה להגיד, ‬ ‫‫לפני שאת מוסיפה עוד תפניות לעלילה. ‬
‫‫כואב לי לפגוע בה, אבל אסור שהתלמידה‬ ‫‫הכי חכמה שלי תשאל שאלות חכמות. ‬
‫‫בסדר. טוב, תודה שנתת לי סיכוי. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫אני יכולה לשאול משהו? הבנת למה‬ ‫‫מירנדה הייתה צריכה לעזוב את הבית?‬
‫‫זה היה הגיוני?‬ ‫‫-בטח. ‬
‫‫הדמויות שלך מעולות, תמיד. הסיפור‬ ‫‫צריך להיות קצת יותר פשוט, זה הכול. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫ארוחת ערב עם אבא של קייט. ‬
‫‫אני אתמוך בה, ובינתיים אנסה‬ ‫‫לאמוד את כוחו בשבילך. ‬
‫‫תזכור, הוא רשע במאה אחוז, ואתה תמות עליו. ‬
‫‫קתרין. ‬
‫‫וואו. עבר יותר מדי זמן. ‬ ‫‫-אבא. ‬
‫‫שכחתי איך את מאירה את החדר. ‬
‫‫אבא, זה ג'ונתן. ‬
‫‫הוא מרצה לספרות בדרסי קולג'. ‬
‫‫אנחנו ביחד, וזה די רציני, למען האמת. ‬
‫‫חשבתי שכדאי שהוא יפגוש‬ ‫‫את אבי המשפחה הידוע לשמצה. ‬
‫‫נשב?‬
‫‫רציני, הא?‬
‫‫טוב, אני אשמח להכיר אותך יותר טוב. ‬
‫‫ג'ו. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫טוב, הוא יודע את השם האמיתי שלי. ‬ ‫‫אז הוא שמע על מדרה לינדה. ‬
‫‫אין לי ביטחון בזה שהוא יודע עליי הכול. ‬ ‫‫בניגוד אליך. ‬
‫‫היא מתאמצת לא לתת לו כלום, ‬ ‫‫אבל הקסמים שלו כבר פועלים עליה. ‬
‫‫אז מה שלומך באמת, מתוקה?‬ ‫‫אני יודע שזאת תקופה קשה. ‬
‫‫אני משתתף מאוד בצערך. ‬
‫‫אתה מתכוון לבן הזוג שלי שנרצח?‬ ‫‫או לחברים האחרים שלי שמתו?‬
‫‫כן, היה קשה. ‬
‫‫התכוונתי ל"טרגי". ‬
‫‫כואב. ‬
‫‫עצוב, לא הוגן. אני פשוט מצטער. ‬
‫‫זה בסדר, אבא. בוא נדבר על כל דבר אחר. ‬
‫‫קייט צדקה. ‬
‫‫הוא מפוכח להפתיע. חביב, אפילו. ‬
‫‫אז ג'ונתן... ‬
‫‫מה אתה מלמד?‬
‫‫די עם החקירות, בבקשה. ‬ ‫‫-לא, לא, זה בסדר. ‬
‫‫כרגע, על הסיפור הקצר האמריקאי. ‬
‫‫אני אישית מעדיף ספרות עיונית. ‬
‫‫"רוכבים קשוחים" של רוזוולט‬ ‫‫הוא התנ"ך הפרטי שלי. ‬
‫‫הייעוד הגלוי של המושיע הלבן. ‬
‫‫אבל למען האמת, ‬
‫‫כן, יצירות ספרות גדולות‬ ‫‫חושפות משהו עמוק יותר, ‬
‫‫הן מגיעות אל האמת של האדם. נכון?‬
‫‫אאוץ'. ‬
‫‫קתרין, למשל. תמיד ידעתי‬ ‫‫שהיא תהיה פילנתרופית אמיתית. ‬
‫‫היא סיפרה לך שפעם‬ ‫‫היא אימצה את כל כלבי הפיטבול‬
‫‫במקלט בעלי חיים בלוס אנג'לס?‬
‫‫לא. ‬
‫‫הגברת שם אמרה, ‬ ‫‫"לפעמים קצת קשה לגדל פיטבול". ‬
‫‫קתרין הייתה בטח בת עשר, ‬ ‫‫עשתה פתאום מין הבעה כזאת... ‬
‫‫היא דרשה את הטלפון שלי, ‬ ‫‫והתקשרה לכל אנשי הקשר שלי, ‬
‫‫ואמרה להם שאני אתן להם אישית כלב במתנה. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫אני לא מופתע. ‬ ‫‫היא מטפלת מצוין במי שהיא אוהבת. ‬
‫‫אני עדיין בהלם מזה שברברה סטרייסנד‬ ‫‫סירבה לקבל את הגור שלה. כן. ‬
‫‫מדהים ש... ‬ ‫‫-אין פלא שהיא ברחה‬
‫‫מאבא שגאה בטוב הלב שלה, ‬ ‫‫והוא גם אוכל נבלות חסר חרטות. ‬
‫‫כן. ‬ ‫‫-ארוחת ערב, אדוני?‬
‫‫תודה. ‬ ‫‫-אין בעד מה, אדוני. ‬
‫‫אדוני. ‬
‫‫מה הוא יודע עליך, ריס?‬
‫‫ועליי?‬
‫‫כעבור ארבע מנות, ‬ ‫‫עדיין לא הבנתי במה טום משחק. ‬
‫‫או למה אתה צריך שהוא ימות. ‬
‫‫הגיע הזמן לקינוח. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫אני מציג בפניכם את מוזאון לוקווד. ‬
‫‫לוקווד, כמו בשם קתרין לוקווד. ‬
‫‫כן, ניו יורק. ‬
‫‫בלואר איסט סייד. הטפסים כבר הוגשו, ‬ ‫‫יש תרומות, הכול. ‬
‫‫אין שטן בלי פיתוי קלאסי. ‬
‫‫במה אתה משחק פה?‬
‫‫זה החלום שלך, מתוקה. ‬
‫‫האוסף שלי יושב אי שם באיזו כספת. קחי אותו. ‬
‫‫תוכלי להציג את האומנים המבטיחים שלך. ‬
‫‫הם ירוויחו, את תזהרי. ‬
‫‫אני... רק תחשבי על זה.. ‬
‫‫זה כל מה שאני מבקש. ‬
‫‫אני אחשוב על זה. בשירותים. ‬
‫‫טוב, בוא נדבר על הפרטים, ג'וזף. ‬
‫‫מה אתה יכול לספר לי על לאב קווין?‬
‫‫הנה זה בא. ‬
‫‫לאשתי לשעבר היו בעיות קשות. ‬
‫‫החרטה הכי גדולה שלי‬ ‫‫היא שלא הצלחתי לעזור לה. ‬
‫‫הרגת אותה?‬
‫‫היא הרגה את עצמה, וכמעט הרגה אותי. ‬
‫‫הרגת פעם מישהו?‬
‫‫טוב, מספיק. ‬
‫‫אני מבין שאתה דואג לקייט. גם אני דואג לה. ‬
‫‫בשלב כלשהו לא היה לי מזל. ‬
‫‫אבל אני בחור שקט, ‬ ‫‫ואני רוצה חיים שקטים של אקדמאי, וזהו. ‬
‫‫אל תפגע בקייט, אחרת תפגוש אותי‬ ‫‫כמו שאני באמת. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫היי, אתה מכיר מישהו בשם ריס מונטרוס?‬
‫‫הוא מסתובב לפעמים עם החברים של קייט. ‬
‫‫בינגו. ‬
‫‫נפגשנו, כן. ‬
‫‫מה אתה יכול לספר לי עליו?‬
‫‫למה? אתה לא אוהב אותו?‬
‫‫הוא מאיים על האינטרסים שלי. ‬
‫‫באתי הנה כדי להצליף בו, ‬
‫‫ברמה הפוליטית. ‬
‫‫תתפרסם בקרוב כתבה. ‬
‫‫ספר הזיכרונות שלו הוא... ‬
‫‫ייפוי של המציאות. ‬
‫‫פעם שקרן, תמיד שקרן. ‬
‫‫נשמע רע. ‬ ‫‫-אבל אולי לא קטלני. ‬
‫‫אז אם תוכל לספר לי משהו, ‬ ‫‫אני אהיה אסיר תודה. ‬
‫‫ג'ו גולדברג אולי לא יכול‬ ‫‫לחשוף אותך כרוצח סדרתי, אבל... ‬
‫‫תביא לי משהו אמיתי, ואני מבטיח שאגן עליך. ‬
‫‫אויבו של אויבי הוא חבר-אויב שלי. ‬
‫‫מצטער, ריס, אני לא אהרוג את טום לוקווד. ‬
‫‫אני אשתמש בו כדי להכניס אותך לכלא. ‬
‫‫קייט. ‬
‫‫את רוצה לעלות?‬
‫‫או אולי להגיד לי מילה?‬
‫‫לא, אני צריכה לבדוק מה שלום פיבי. ‬
‫‫היא שולחת לי הודעות. ‬
‫‫היא קצת מוזרה מאז... אתה יודע. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫תודה על הערב. תמכת בי באמת. ‬
‫‫אני מצטערת, ‬ ‫‫אני אחזור להיות אני כשהוא יסיים וילך. ‬
‫‫רק שתדעי, קלטתי אותו לגמרי. ‬
‫‫המוזאון טוב מכדי להיות אמיתי. ‬
‫‫לא, זה אמיתי. ‬
‫‫זה בדיוק מה שאני רוצה, ‬ ‫‫בדיוק כשאני רוצה אותו. ‬
‫‫כמעט אמרתי "כן" על המקום. ‬
‫‫הארוחה לא הייתה רעיון טוב. ‬ ‫‫הוא מכיר אותי כמו שהוא מכיר את עצמו. ‬
‫‫אז הוא יודע שאת לא הוא, ושלעולם לא תהיי. ‬
‫‫תסתכלי על עצמך עכשיו. ‬
‫‫את מוותרת על סקס מדהים‬ ‫‫כדי לבדוק מה שלום חברה שלך, וזאת מי שאת. ‬
‫‫ההצעה הזאת, אם תקבלי אותה ואם לא, ‬
‫‫מה שחשוב זה מה שתעשי איתה. ‬ ‫‫ואת תעשי דברים טובים. ‬
‫‫לילה טוב, ג'ונתן. ‬
‫‫לוקווד נמצא בלונדון ערב אחד, ‬ ‫‫וכבר גורם נזק. ‬
‫‫אני מתחיל להבין למה אתה רוצה שהוא ימות. ‬
‫‫אבל אני אנסה להגיע קודם כול אליך. ‬
‫‫סליחה שסימסתי לך כל כך מאוחר. ‬ ‫‫את בטוחה שאני לא מפריעה?‬
‫‫אל תהיי טיפשה. ‬ ‫‫את יכולה להישאר פה כמה שאת רוצה. ‬
‫‫חברת האבטחה‬ ‫‫הייתה אמורה לשדרג את הדירה שלי, ‬
‫‫אבל תפסתי אחד מהם משתמש בשירותים, ‬ ‫‫אז פיטרתי אותם. ‬
‫‫אין לדעת מה הוא התקין שם. ‬
‫‫מצלמות זעירות, מראות חד-כיווניות. ‬
‫‫אוי, אלוהים. ‬
‫‫לנוכח מה שעברת, סביר שתהיי קצת פרנואידית. ‬
‫‫בלה אומרת שאני מקוללת. ‬
‫‫אבל היא מכירה מדיום שיכולה‬ ‫‫לבטל כל קללה תמורת 8,000 ליש"ט בלבד. ‬
‫‫תגידי לי שלא הלכת אליה. ‬
‫‫לא, פיטרתי אותה. פיטרתי את כולם. ‬
‫‫אולי פשוט אמכור את הדירה. ‬
‫‫מה עם פמברוקשייר?‬ ‫‫-בהקשר של... ?‬
‫‫עוד מעט עונת תפוחי האדמה. ‬
‫‫זה לא נשמע מקסים?‬
‫‫ריח האדמה, הרוח בשיער. ‬
‫‫אולי זה הייעוד שלי. ‬
‫‫פיבי, תנוחי רגע. ‬
‫‫אני רוצה מקצוע, את מבינה? אני... ‬
‫‫אני רוצה להיות מסוגלת לעשות משהו. ‬
‫‫את מסוגלת לעשות המון דברים. ‬ ‫‫-אני לא עושה כלום. אני לא מטפלת בכלום. ‬
‫‫אני תינוקת גדולה וארוכה. ‬
‫‫זאת בושה. ‬ ‫‫-לא. ‬
‫‫חברים שלך נרצחו. פיבי, נחטפת. ‬
‫‫גם האישה הכי מוכשרת בעולם‬ ‫‫הייתה סובלת מתסמונת פוסט טראומטית. ‬
‫‫פוסט טראומטית?‬
‫‫לא, אני לא רוצה את זה. איך אני נפטרת מזה?‬
‫‫אני חושבת... ‬ ‫‫-אני שונאת את זה. ‬
‫‫אולי איש מקצוע מתחום בריאות הנפש. ‬
‫‫אני כבר לוקחת את כל הכדורים. ‬ ‫‫-אולי צריך לבדוק אותם. ‬
‫‫לאזן הכול מחדש תחת השגחה. ‬
‫‫את צריכה לנוח, פיבי. זאת לא בושה. ‬
‫‫לא, קייט. הכתבים יגלו. ‬
‫‫אני אטפל בזה. כבר עשיתי את זה בשביל אחרים. ‬
‫‫אומנים מפורסמים. ‬
‫‫פאק, עשיתי את זה בשביל אמא שלי. ‬
‫‫ביקור קצר ודיסקרטי. ‬
‫‫אפשר לנסוע הערב. אני אתקשר‬ ‫‫לכמה אנשים. את תצטרכי רק לארוז. ‬
‫‫כן. ותזכור להשתמש בשם בדוי. ‬
‫‫נגיע בעוד ארבעים דקות. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫מה אתה עושה פה?‬ ‫‫-קייט, אני חסר בית. ‬
‫‫זה לא זמן טוב. ‬ ‫‫-רגע, תקשיבי לי. ‬
‫‫ישנתי על ספסל בבלומסברי סקוור, ‬
‫‫וכמה נרקומנים תקפו אותי. ‬
‫‫היה להם כלב נרקומן. ‬ ‫‫אני נשבע שהוא היה על קראק. ‬
‫‫אני... נפצעתי. ‬ ‫‫-לא נכון. ‬
‫‫טוב. יודעת מה? פיבי עדיין ערה?‬
‫‫אתה הדבר האחרון שהיא צריכה עכשיו. ‬ ‫‫אדם, היא לא בסדר. ‬
‫‫מה?‬ ‫‫-אני לוקחת אותה לבית החולים ולדר היל. ‬
‫‫אם היא חשובה לך, תן לי לדאוג‬ ‫‫שהוא תקבל את העזרה שהיא צריכה. ‬
‫‫אני אנהג. ‬ ‫‫-חשבתי שאתה חסר בית. ‬
‫‫האסטון אצלי עד מחר, קייט. ‬ ‫‫-אוי, אלוהים. ‬
‫‫קייט, תקשיבי, אני יודע. הייתי חתיכת חרא. ‬
‫‫אני יודע שפגעתי בה, ‬ ‫‫אבל הבוקר, כשאיבדתי הכול... ‬
‫‫לא את הכול. ‬ ‫‫-את כל מה שחשוב. ‬
‫‫המועדון שלי, ‬
‫‫השם שלי, האישה שלי. ‬
‫‫הייתה לי הארה, בסדר?‬
‫‫קייט, תני לי הזדמנות לעשות את הדבר הנכון, ‬
‫‫ואני מבטיח לך שלא אפגע בה. ‬
‫‫בלעדיה אני כלום. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫הוא רק יסיע אותנו. ‬
‫‫אני סומכת עליו. ‬
‫‫אני מתגעגע אלייך. ‬
‫‫איזה מזל שאת בסדר. ‬
‫‫ג'ונתן מור לא יכול לספר למשטרה שאתה רוצח, ‬
‫‫בגלל הבעיה הקטנה של היותו ג'ו גולדברג. ‬
‫‫אבל אם אשיג וידוי מצולם ואתן אותו ללוקווד, ‬
‫‫הוא יוכל להשתמש בקשרים שלו ולחסל אותך. ‬
‫‫אז אני אציג לך פיתיון שיביא אותך הנה. ‬
‫‫- הבנתי למה אתה רוצה שט"ל ימות. ‬ ‫‫הוא יודע דברים. -‬
‫‫ידעתי שתבלע אותו. ‬
‫‫- הקלטה -‬
‫‫טוב, דבר. ‬
‫‫מה לוקווד טוען שהוא יודע?‬
‫‫מה נראה לך שהוא יודע?‬
‫‫אל תתחמק. ‬
‫‫בוא תראה אותי. ‬
‫‫זה קשור לספר?‬
‫‫מי לא נטל חירויות כשהוא סיפר על עצמו?‬ ‫‫זה נקרא "כתיבה". ‬
‫‫מזה אתה הכי פוחד? שאנשים יגלו?‬
‫‫מה?‬
‫‫אתה מריח את זה?‬
‫‫יש פה ריח של בגידה. ‬
‫‫שיט. ‬
‫‫נדמה לך שאני מטומטם?‬
‫‫מתי תבין שאני יותר חכם ממך?‬
‫‫- בלאמי, מריאן -‬
‫‫מוכרת?‬
‫‫כן, ג'ו. ‬
‫‫מצאתי את האהובה שלך. ‬
‫‫בחורה תוקפנית. ‬
‫‫איך... ?‬ ‫‫-תחזור אחריי. ‬
‫‫אני יותר חכם ממך. ‬
‫‫היא מתה?‬
‫‫מה חכם בזה?‬ ‫‫אף אחד אפילו לא יודע שהיא נעלמה. ‬
‫‫שלחתי לבייביסיטר הודעה מהטלפון שלה. ‬
‫‫"נפלתי ונדקרתי ממחט של הרואין. ‬ ‫‫תטפלי בבקשה בבת שלי. "‬
‫‫איך שלא קוראים לה... ‬
‫‫קוראים לה ג'ולייט, והיא צריכה את אמא שלה!‬
‫‫היי, תירגע. במקומך לא הייתי מתקרב, חבר. ‬
‫‫הנהג שלי בחוץ והצוות שלי יודע איפה אני. ‬ ‫‫בוא נשמור על נימוס. ‬
‫‫בסדר?‬ ‫‫-איפה היא?‬
‫‫במקום בטוח. תהרוג את לוקווד, ‬ ‫‫ואני אשחרר אותה מיד. ‬
‫‫מצד שני, אם לוקווד לא ימות תוך 24 שעות, ‬
‫‫אני אשלח לך את השיניים‬ ‫‫של מריאן בלאמי בסלסלת פירות מזוינת. ‬
‫‫זה בלתי אפשרי. ‬
‫‫איפה אתה מחזיק אותה?‬
‫‫ראיתי אותה עולה על רכבת. ‬
‫‫פאק. ‬
‫‫הכול באשמתי. ‬
‫‫- השעון מתקתק... -‬
‫‫- אני רוצה את הביצים שלו ארוזות יפה. -‬
‫‫בוקר טוב גם לך. ‬
‫‫למה אתה נראה היום סדיסטי במיוחד?‬
‫‫- לונדון דיספץ' -‬
‫‫טום לוקווד השליך את הפצצה שלו. ‬
‫‫אל תגיד שלא הזהרתי אותך. ‬
‫‫תושבי לונדון מזדעזעים לגלות‬
‫‫שבדית חלקים מהספר "איש טוב בעולם אכזר"‬
‫‫כדי להציג את עצמך כטוב יותר‬ ‫‫ואת העולם כאכזר יותר, ‬
‫‫אבל אין אפילו רמיזה אחת על רצח. ‬
‫‫יש לך יותר מעריצים מאשר לאילון מאסק. ‬
‫‫שיעור התמיכה בך אולי יצנח, ‬ ‫‫אבל יש לי תחושה שתשרוד. ‬
‫‫"בקשות לתגובה לא נענו. ‬
‫‫"מונטרוס נמלט מביתו שבלונדון. "‬
‫‫ברור שנעלמת. פחדן. ‬
‫‫בינתיים אתה משתמש באישה חפה מפשע‬ ‫‫ומאלץ אותי לעשות את העבודה השחורה במקומך. ‬
‫‫אני חייב להרוג את טום, היום... ‬
‫‫כדי להציל את מריאן. ‬
‫‫איך?‬
‫‫גם אתה לא ישנת. ‬
‫‫האישה האחרונה שאני צריך עכשיו, ‬ ‫‫והיחידה שאני רוצה לראות. ‬
‫‫כל הלילה הייתי ערה וחשבתי. ‬
‫‫המוח הטיפש שלי. ‬
‫‫על מה?‬
‫‫עלינו. ‬
‫‫כמה טוב לנו. ‬
‫‫על זה שגורלנו נגזר מההתחלה. ‬
‫‫אנחנו צריכים לדבר. ‬
‫‫אבא שלה אמר משהו?‬
‫‫זוכר שאמרתי לך שכשעבדתי אצלו, ‬
‫‫אבא שלי גרם להמון ילדים לחלות בסרטן‬ ‫‫כשהוא בנה צינור נפט?‬
‫‫הוא לא עשה את זה. ‬
‫‫זאת הייתי אני. ‬
‫‫הייתי בת 19. כינו אותי "העילוי". ‬
‫‫אמרו שאני הכי טובה‬ ‫‫מאז... טוב, מאז טום לוקווד. ‬
‫‫וזה אפילו לא אכל אותי. ‬
‫‫פשוט שמתי את זה בצד, ‬
‫‫והייתי יכולה להמשיך לשים דברים בצד לנצח. ‬
‫‫אז זאת האמת. ‬
‫‫טום גרם לה להיות מפלצתית. ‬
‫‫אז היא חושבת שהיא מפלצת. ‬
‫‫אני לא שופט. אני מקשיב. ‬
‫‫אתה צריך לשפוט. ‬
‫‫אני לא פוחדת להיות אבא שלי. ‬ ‫‫אני כבר יותר גרועה ממנו. ‬
‫‫הייתי כל כך עסוקה בניסיון‬ ‫‫להוכיח שאני הבת הכי חזקה בעולם, ‬
‫‫שלא היה אכפת לי. ‬
‫‫וזה עדיין חלק ממני. ‬
‫‫בכל אחד מאיתנו יש משהו רע. ‬
‫‫לא עד כדי כך רע. ‬ ‫‫-היית נערה. ‬
‫‫טוב, תפסיק לנסות לתרץ. ‬
‫‫אני לא. ‬
‫‫-בוא נגיד את האמת. ‬
‫‫לך ולי אין סיכוי, ‬
‫‫כי לעולם לא אפסיק להיות קתרין לוקווד. ‬
‫‫תקשיבי, אם הייתי חושב‬ ‫‫שנגזר עליי לחזור על העבר, ‬
‫‫אז אפילו לא היינו נפגשים. ‬
‫‫את יודעת מה אני הכי אוהב באהבה?‬
‫‫היא נותנת לך הזדמנות שנייה. ‬
‫‫אתמול בלילה היה לי חלום בהקיץ, ‬
‫‫שנצליח להימלט, להיות כל שנה בעיר אחרת, ‬
‫‫לאכול אוכל מדהים, ‬ ‫‫לעשות סקס במקומות אקזוטיים, ‬
‫‫ולעשות משהו טוב, ‬
‫‫פשוט לשנות חיים של אנשים לטובה. ‬
‫‫רעיון טיפשי, נכון?‬
‫‫לעולם אל תאמרי "לעולם לא". ‬
‫‫זה היה אמור להיות סטוץ חד פעמי, ‬ ‫‫ועוד בשעות היום. ‬
‫‫אמת. ‬
‫‫אני באמת רוצה את זה, ג'ונתן. ‬
‫‫אני רוצה רק להגיד... ‬
‫‫בוא ניתן לחלום להמשיך. ‬
‫‫הלוואי. כי במציאות, לא משנה‬ ‫‫כמה קייט מתעבת את אבא שלה, ‬
‫‫המוות שלו רק יקשה עליה עוד יותר. ‬
‫‫אבל זה או הוא או מריאן. ‬
‫‫תודה שהסכמת לפגוש אותי. ‬ ‫‫אכפת לך שהוא יחכה בחוץ, כדי שנוכל לדבר?‬
‫‫זה ייקח בדיוק דקה. ‬ ‫‫-בטח. ניפגש במכונית?‬
‫‫אתה אולי חושב שאין לי תוכנית יציאה טובה, ‬ ‫‫ואז אתה צודק. ‬
‫‫יש לי תוכנית רעה. ‬
‫‫בזכות תחושת האמון‬ ‫‫הבלתי מבוססת באקדמיה הבריטית, ‬
‫‫אין פה מצלמות אבטחה. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫למה יש פה ברזנט?‬ ‫‫-מחר יעשו פה משהו בקשר לעובש. ‬
‫‫יהיה קל למדי להוציא מפה גופה, ‬
‫‫מה שישאיר לי די זמן לברוח ולהתפלל. ‬
‫‫קודם כול, אתה מעריץ‬ ‫‫את וינסטון צ'רצ'יל, במקרה?‬
‫‫חשבתי ככה. ‬
‫‫יש בדרסי עותק מהמהדורה הראשונה‬ ‫‫של "שחרית חיי", ‬
‫‫עם הערות שלו עצמו. ‬
‫‫שכה אחיה. ‬
‫‫באמת מדהים, ג'ו. ‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫אתה נראה קצת לחוץ. ‬
‫‫אני חושב שאני יודע למה. ‬
‫‫יותר נכון, בגלל מי. ‬
‫‫ריס מונטרוס. ‬
‫‫אני לא יודע למה אתה מתכוון. ‬ ‫‫-אתה יודע. ‬
‫‫הגבת כשהזכרתי את השם שלו. ‬
‫‫ואני רוצה שתרגיש שאתה מספיק מוגן‬ ‫‫כדי לספר לי הכול. ‬
‫‫הלוואי, אבל מריאן תמות עוד הלילה. ‬
‫‫אני חושב שאתה פוחד לספר לי את האמת, בן. ‬
‫‫פאק, הקטע של האבא ממש עובד. ‬
‫‫ממש לא. ‬ ‫‫-זה בסדר. ‬
‫‫יש לי רעיון שיפתור‬ ‫‫את החששות בנוגע להשלכות. ‬
‫‫תקשיב, ג'ו, אני מנסה להעריך אנשים‬ ‫‫כדי להבין מה הם מסוגלים לעשות. ‬
‫‫בוא ניקח אותך, לדוגמה. ‬
‫‫אתה נראה כמו בחור נחמד, ‬
‫‫מתחשב, אכפתי, ‬
‫‫ואני חושב שבאמת הרגת את לאב קווין. ‬
‫‫זה בסדר, נראה שהיא הייתה פסיכית. ‬ ‫‫העניין הוא שעשית את זה. ‬
‫‫ברגע האמת, אתה יכול לעשות את זה, ‬
‫‫ולעשות את זה מספיק טוב‬ ‫‫כדי לצאת מזה בלי כלום. ‬
‫‫אני יכול לעזור לך. ‬
‫‫איך?‬
‫‫הכתבה והשערורייה לא נועדו להרוס‬ ‫‫את המרוץ של מונטרוס לראשות העירייה, ‬
‫‫אלא לגרום לו לברוח. ‬
‫‫חלק ראשון. ‬
‫‫אתה יודע איפה הוא. ‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫הוא מחוץ לעיר, אצל האקסית שלו. ‬
‫‫הוא מנסה‬
‫‫לגייס תמיכה כדי להחזיר‬ ‫‫את מסע הבחירות שלו למסלול. ‬
‫‫הוא לגמרי לבד. ‬
‫‫בלי הגנה. ‬
‫‫איכשהו, המכשף בבגדי אייזוד מספק לי‬
‫‫את הדבר שאני רוצה יותר מכול, אותך. ‬
‫‫החלק השני הוא אתה. ‬ ‫‫-אני?‬
‫‫אתה רוצה שאני... ?‬
‫‫שתהרוג את ריס מונטרוס. נכון. ‬
‫‫שנינו יודעים שאתה יכול. ‬
‫‫אני חושב שאתה רוצה. ‬
‫‫והאלטרנטיבות לא טובות במיוחד, נכון?‬
‫‫אתה יוצא עם הבת שלי. ‬
‫‫אתה חי לך תחת שם סתמי. ‬ ‫‫אני יכול לקחת ממך הכול, ג'ו. ‬
‫‫הכול. ‬
‫‫עכשיו אני מבין שיש אפשרות שלישית, כמובן. ‬
‫‫אתה יכול פשוט לדקור אותי. ‬
‫‫ישר בלב. ‬
‫‫אבל תאמין לי, ‬
‫‫האפשרות שאני מציע לך היא הטובה ביותר. ‬
‫‫אתה תמצא אותו כאן. ‬
‫‫לך, תהיה הגרסה הכי טובה שלך. ‬
‫‫פיבס, כשיצא לך, תוכלי להודיע לי‬ ‫‫שאת בבית החולים?‬
‫‫את יכולה לסמס. תעדכני אותי. ‬
‫‫- אם את רוצה, הוא שלך, קייט. מגיע לך. ‬ ‫‫אבא -‬
‫‫"קייט". ‬
‫‫הפתעה!‬
‫‫התארסנו. ‬ ‫‫-לא נכון. ‬
‫‫מה?‬ ‫‫-היית צריך לעשות דבר אחד. ‬
‫‫לא, אל תאשימי אותו. ‬ ‫‫-אסור לאף אחד להיות מאושר. ‬
‫‫זה היה רעיון שלי. ‬
‫‫תסתכלי. ‬
‫‫איזו מין טבעת זאת בכלל?‬
‫‫זה חוט שמצאתי על הרצפה בפאב. ‬
‫‫עד כדי כך הכסף לא חשוב לי. ‬
‫‫כן, גם לי. ‬
‫‫כרעתי ברך ואמרתי לה את האמת, ‬
‫‫לעולם לא נהיה באותה רמה, ‬ ‫‫כי אני לא יכול להתחרות בשלמות. ‬
‫‫הוא ממש סחף אותי מהרגליים. ‬ ‫‫-ברור, את גמורה. ‬
‫‫את לא חושבת בהיגיון. את לא יציבה. ‬
‫‫קייט!‬
‫‫אנחנו מודים לך מאוד על העזרה. נכון?‬
‫‫היא באמת הייתה לא פחות... רבה. ‬
‫‫אבל לפיבס אין שום בעיה, בסדר?‬
‫‫הפגמים ביהלום רק עוזרים לו לנצנץ יותר. ‬
‫‫תפוס אותי, אבא'לה. אני שוב נופלת?‬
‫‫אוי, אלוהים. ‬
‫‫איבדתי את המפתח, ‬ ‫‫והבטחתי להשקות את הצמחים שלו. ‬
‫‫תודה רבה. ‬
‫‫תמסור ד"ש לדוד דב. ‬
‫‫לא ייאמן שעשיתי את זה. ‬ ‫‫-תנסי לא להסתבך, נדיה. ‬
‫‫אוי, אלוהים. ‬
‫‫השתגעתי לגמרי. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫- ג'ונתן מור -‬
‫‫אתה נראה כמו ספר נדיר. ‬
‫‫- ד"ר ג'קיל ומר הייד -‬
‫‫- עינויים -‬
‫‫אני אפס. אני מצטער, נד. תסלחי לי. ‬
‫‫כמחוות שלום, חשבתי שתרצי לראות את זה. ‬
‫‫אולי עלית על משהו בקשר לפרופסור מור. ‬
‫‫התמונות האלה הגיעו אל אבא שלי‬ ‫‫מהדירה של האישה המשוגעת. ‬
‫‫- לעינייך בלבד! -‬
‫‫- מסורת הטנדורי -‬
‫‫אתה פה? מתחנן בפני האקסית שלך‬ ‫‫שתעמוד לצדך מול התקשורת?‬
‫‫מעניין איך היא תרגיש אם היא תדע‬ ‫‫שחטפת אמא צעירה וחפה מפשע. ‬
‫‫חמש דקות איתך, זה כל מה שאני צריך. ‬
‫‫הנה זה בא. ‬
‫‫אמה, חכי! מה שקרה, קרה לפני המון זמן. ‬
‫‫זה לא משנה. למה אי אפשר‬ ‫‫לדבר על זה כמו שצריך? אמה!‬
‫‫בבקשה! למה אנחנו לא יכולים לדבר?‬
‫‫זה לא משנה!‬
‫‫לכי תזדייני!‬
‫‫סליחה, אני מכיר אותך?‬ ‫‫-באמת?‬
‫‫טום לוקווד רוצה אותך מת. ‬
‫‫ידעת את זה? למרות מה שאתם חושבים, אני לא…‬
‫‫רוצח, אז אני לא אהרוג אותך, אבל... ‬
‫‫האם אפעיל עליך לחץ?‬
‫‫למרבה הצער, כן. ‬ ‫‫כי הגיע הזמן שתספר את האמת, ריס. ‬
‫‫אתה יודע... ‬
‫‫כמה דברים נוראים... ‬
‫‫הייתי צריך לקרוא כדי להבין‬ ‫‫איך לעשות לך דברים כאלה?‬
‫‫רק בגלל שהיית חייב ללכת ולגעת במריאן. ‬
‫‫זה לא יהיה כיף. ‬
‫‫אני רוצה רק לקבל‬ ‫‫את מה שאני צריך ולסיים פה. ‬
‫‫אני מקווה שאתה רוצה אותו דבר. ‬
‫‫אני אוריד לך את המחסום מהפה. ‬
‫‫ואז אתה תתוודה על הכול, ותתחיל בזה:‬
‫‫איפה מריאן?‬
‫‫אני לא מכיר אף אחת בשם מריאן. ‬ ‫‫אין לי מושג על מה אתה מדבר. ‬
‫‫הלוואי שתפסיק להעמיד פנים. ‬
‫‫פאק. ‬
‫‫איפה היא?‬
‫‫תפסיק לשקר לי. ‬
‫‫אתה יודע מי אני. ‬
‫‫אתה יודע מה הכרחת אותי לעשות בשבילך!‬
‫‫ויתרתי עליה. ‬
‫‫עזבתי את זה. ‬
‫‫התחלתי מחדש!‬
‫‫איפה היא?‬
‫‫תגיד לי איפה היא!‬ ‫‫תגיד לי, אחרת אני ארצח אותך!‬
‫‫חתיכת פסיכופת!‬
‫‫תגיד לי!‬
‫‫מה עשיתי?‬
‫‫זאת הייתה תאונה. איבדתי את זה. ‬
‫‫מריאן, אני מצטער. ‬ ‫‫אני אמצא דרך. אני אמצא אותך. ‬
‫‫ובכן. צרה צרורה, לא?‬
‫‫טוב. אני הוזה. ‬
‫‫אני... ‬ ‫‫-אתה הרגת אותי. כן. ‬
‫‫אבל רק אחרי כמות מזעזעת‬ ‫‫של עינויי ביצים ברמה צבאית. ‬
‫‫הוא לא שיקר, ג'ו. ‬
‫‫הוא לא ידע מי אתה. ‬
‫‫מצד שני, גם אני לא שיקרתי. ‬
‫‫אנחנו באמת מחזיקים את מריאן בכלוב. ‬
‫‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬