Раніше у серіалі:
Ця жінка викрала мене, а потім хотіла порізати мене та вбити Джонатана.
-Фібі, вийдеш за мене? Ти мені потрібна. -Я чи мої гроші? Тобі вони допомогли б.
Мій батько — Том Локвуд, він один з наймогутніших людей на планеті.
В мене теж є минуле, Джонатане, з іншим ім'ям.
Все, що я хочу, не бути знову нею.
Знайди когось та підстав. Інакше сам підеш на дно за всі злочини.
Вона — Винищувачка багатіїв.
Він з тих, хто знає більше, ніж показує.
-Останній акорд. Том Локвуд. -Батько Кейт.
Як же нам буде весело його вбивати.
Те, що я дізнався про Кейт на першому побаченні:
вона зовсім невибаглива, і просто хотіла погуляти містом.
Вона не занадто серйозна.
Вміє слухати.
І має майже екстрасенсорно відчуває…
Я чую, що ти думаєш. Розповідай.
Я лише захоплювався краєвидом.
Боже, ти — ходяче кліше.
-Нормальні дівчата на таке клюють? -Ти скажи, це тебе зваблює?
Авжеж, бо я ж ідеальний приклад нормальності.
Джонатане, любий, це він?
-Хто? -Наш майбутній район.
Де ми розпочнемо нормальну родину.
Після нашого нормального весілля та нормального життя.
-Спробуємо купити будинок? -Не знаю.
Звідси далеко до твоєї процвітаючої незалежної галереї.
Так.
Хоча до універа можна доїхати на велосипеді.
-І до моєї крамниці рідкісних книжок. -Так.
Яка, незважаючи на всі сподівання, теж процвітає.
Плюс наша об'єднана благочинна підтримка…
-Кого? -Сиріт.
Сиріт.
Ми вчимо їх читати.
І плавати.
І мистецтву.
-Щасливі, трясця, сироти. -Я завжди так вважав.
Під жартами, її бронею, вона романтична.
Є в цьому почутті гірка солодкість, наче це наше перше побачення
та наш останній день на Землі.
Завтра до міста приїжджає батько Кейт.
Том Локвуд, диявол.
Як же весело нам буде його вбити.
Ні.
Ні, з мене досить.
Я повісив твої дії на невинну жінку.
А за свої речі у Штатах не підставив, Джо?
У тому, що я маю проти тебе такий важіль,
винити ти маєш лише себе.
Слухай.
Як не крути, без Локвуда світ стане набагато кращим.
Він краде, нищить, він як ракова пухлина,
і він обожнює пхати свої граблі в інфраструктуру Лондона.
Він той вид, який керується та залежить від корупції, яку я намагаюся розчавити.
-Вбивствами шлях в офіс не проб'єш. -Це вирішувати виборцям.
-Що в нього на тебе є? -Джо.
Мені нічого приховувати.
Він недоторканий.
-І що мені робити? Потопити його яхту? -Щось вигадаєш.
Рісе, це військова опера… Що?
Я обіцяю, що це останнє, про що я тебе прошу.
Чорна кров Локвуда змиє кров інших людей з твоїх рук.
Ти не тільки зробиш кращим Лондон, ти ще й збалансуєш свої кармічні ваги.
Назавжди.
Все, що я хочу — розповісти світу правду про тебе,
та ти розповіси всім про мене. Тому я повинен дізнатися.
Чому ти так сильно боїшся Локвуда?
Мені треба підібратися до батька Кейт, щоб це дізнатися.
-Ну? -І це непогано?
Ні, пробач. Тобто, це просто звичайна страва.
З усіх індійських ресторанів Лондону твій улюблений ось цей?
-Ну… -Хрінове місце на розі від…
Що це? Покинуте бомбосховище?
Гаразд, добре.
Відведи у краще місце. Я людина звичок.
-Відведи у краще місце. -Не вірю, що ти досі це їси.
Гаразд. Ти цілу вічність обираєш їжу.
Які плани на завтра?
Довга пауза — це завжди поганий знак.
-Що? -Я б з радістю побула з тобою,
та завтра я маю поїхати з Лондона.
До таємного чоловіка, про якого вона мені зараз розповість?
Приїжджає мій батько.
А ось і мій шанс. Потрібна хірургічна точність.
А це працює?
Відморожування від нього.
Доки можу його уникати, так.
Я можу дещо порадити? Чи можу просто промовчати.
Ні-ні, я ж не досягла просвітлення у цьому питанні.
Що, як…
ви повечеряєте?
Покажеш йому, що ти у безпеці…
щаслива…
що вище всього цього.
Використай фейкового хлопця. Він допоможе підкреслити щасливість,
і ви зможете, ну не знаю, триматися за руки під столом.
Ти б зробив це для мене?
Для тебе я готовий і не на таке.
Тобі доведеться змінити тему, поцілувавши мене.
Я не знав, що все буде так.
Ми ледве торкнулися поверхні.
Відвези мене додому, ти, білий лицар з онімілим смаком.
Не дивлячись на те, які в неї складні почуття до нього,
сподіваюся, вбивати його не доведеться.
ТИ
-Змінила зачіску? -Ні, така ж, як завжди.
Стільки статей про Винищувача багатіїв,
та так мало справжньої інформації.
Всі обожнюють божевільних жінок.
Що ще тобі потрібно? Ми ж були там.
Я була там.
Ти застряг у відкритому барі.
Заради гарної історії люди роблять поспішні висновки.
-Отже, перекусити ми не підемо. -Трясця.
Ні-ні, все гаразд.
Розкажи, над чим працюєш. Я знаю це обличчя. Це якась головоломка.
Гаразд. Припустимо, що я пишу роман типу «хто це зробив»
про купку знаменитостей та соціально відомих людей.
-Гарна ідея. -Скажи ж?
Хіба підозрюваний еротоманіяк — не занадто очевидний варіант?
Кращий поворот, якби середньостатистичний Джо…
Хтось, як професор Мур?
Я цього не казала, але…
Занадто божевільно для правди.
В мене просто це бісяче відчуття, що він щось знає.
Воно так мене дратує та відволікає.
-Тому теоретично… -Теоретично.
…якби я хотіла спростувати свою теорію заговору,
як би я могла підібратися до професора?
Перепихнулася б з ним.
Теоретично. Пробач, я жартував. Я не казав про…
Ляпнув по Фрейду.
Рада, що довірилася тобі, тому просто про це забудь.
-Чекай, Надю. -Забудь.
Пробач, я не хотів так казати. Надю.
Сьогодні я зустрінуся з Томом Локвудом у якості хлопця Кейт.
Наче у класичному ромкомі. Сподіваюся, без смертей.
Але, аби бути готовим, мені потрібен його більш детальний портрет.
Це він? Схожий на гольфіста з кантрі-клабу.
Стипендіат, спортсмен, перший у класі у всьому. Директор з 26.
Він зробив себе сам.
Кейт розповіла, який жах він чинив.
Протести проти Локвуда
раковий район
Жахає те, наскільки мало про це пишуть, і те,
як швидко працює відволікання уваги благочинністю.
Отже, чим більше благочинностей є в людини, тим більше є чого приховувати.
Ніколи ще не бачив так мало про таку громадського діяча.
Він контролює інтернет?
-Так? -Привіт, професоре.
Ви ще не читали моє оповідання?
Трясця. Я його і не відкривав.
Пробач, стільки всього сталося. Я почав, а потім мене відволікли…
Нічого страшного.
Це добре, бо в мене є ідея для нового повороту.
Я згадувала про те, що сталося у «Сандрі Хаус».
Я бачу, до чого ти хилиш.
Ви були там. Вам не здалася Дон Браунівською
мотивація вбивства Малколма чи його розчленування?
Задуши цю тему.
-Чи Саймона? Нащо… -Я не хочу тебе образити,
але я не зміг закінчити твоє оповідання,
бо на 15 сторінці я заплутався.
Воно заскладне.
Просто виріши, що ти намагаєшся сказати до того, як додаватимеш ще поворотів.
Не хочу її кривдити, та ці питання мені зовсім не потрібні.
Гаразд. Дякую, що спробували.
Ага.
Можу спитати, ви зрозуміли, чому Міранда мала покинути дім?
-Це було логічно? -Авжеж.
Ні, персонажа ти розкрила чудово, треба лише спростити.
Дякую.
Вечеря з батьком Кейт,
підтримаю її морально, доки вивчатиму його для тебе.
Пам'ятай, він — чисте зло, і ти його обожнюватимеш.
Кетрін.
-Давно не бачилися. -Тату.
Я й забув, яка ти чарівна.
Тату, це Джонатан.
Він викладає літературу у Дарсі,
де ми бачимося, і у нас все серйозно.
Я вирішила його познайомити з сумнозвісним патріархом.
Присядемо?
Серйозно, га?
З радістю познайомлюся ближче.
Джо.
Ні.
Дякую.
Гаразд, він знає моє справжнє ім'я. Отже, знає про Мадре Лінда.
Можливо, він знає про мене все. На відміну від тебе.
Вона так намагається не реагувати, та він все одно її очаровує.
Як ти справді почуваєшся, люба? Я знаю, що тобі важко.
Мені шкода щодо тих смертей.
Ти про мого вбитого хлопця? Чи про інших мертвих друзів?
Так, було важко.
Це трагічно.
Боляче.
Сумно, нечесно. Мені дуже прикро.
Все гаразд, тату. Давай поговоримо про щось інше.
Кейт мала рацію.
Він доволі приземлений. Навіть чарівний.
Отже, Джонатане…
що ти викладаєш?
-Полегше з допитом. -Ні-ні, все гаразд.
Американські короткі оповідання.
Я більш люблю наукову літературу.
«Круті хлопці» Рузвельта — моя персональна біблія.
Маніфест долі, білий рятівник.
Та, якщо чесно,
гарне художнє оповідання розкриває щось глибше,
показує справжню особистість. Так?
Йой.
Наприклад, Кетрін. Я знав, що вона стане філантропкою.
Вона розповідала, як роздала усіх пітбулей
з притулку у Лос-Анджелесі?
Ні. Ні.
Жінка така: «Ну, пітбулям важко знайти житло».
Кетрін було років десять, зробилася серйозною.
Взяла мій телефон та подзвонила усім з моїх контактів,
і сказала, що я особисто дарую їм собаку.
Так.
Я не здивований. Вона добре захищає все, що любить.
Я досі розлючена, що Барбара Стрейзанд відмовилася взяти те цуценя.
-Неймовірно… -Не дивно, що вона втекла...
від батька, який пишається її добротою, а сам є корпоративним стерв'ятником.
-Так. -Вечеря, сер.
-Дякую. -Будь ласка, сер.
Сер.
Що в нього на тебе є, Рісе?
А на мене?
Чотири страви позаду, а я досі не знаю, що він задумав.
Чи чому ти хочеш його вбити.
Час для десерту.
Дякую.
Представляю вам музей Локвуд.
Тобто, музей Кетрін Локвуд.
Так, у Нью-Йорку,
нижній Іст-Сайд, всі папери та інше готові.
Диявол — не диявол без класичної спокуси.
Що ти задумав?
Це твоя мрія, люба.
Моя колекція лежить десь у сховищі. Візьми її.
Зможеш виставляти там молодих митців.
Їм — користь. Тобі — відомість.
Просто подумай про це.
Це все, про що я питаю.
Подумаю. У вбиральні.
Отже, Джозефе, а тепер без прикрас.
Що розповіси мені про Лав Квінн?
Починається.
Моя колишня дружина була нездорова.
Найприкріше те, що я не зміг їй допомогти.
Ти її вбив?
Вона себе вбила та ледве не вбила… мене.
Ти колись вбивав?
Гаразд, досить.
Я розумію, що ви хвилюєтеся про Кейт. Я теж.
Колись в мене була смуга невдач.
Та я тихий хлопець, і хочу лише тихого академічного життя.
Якщо скривдиш Кейт, побачиш мене справжнього.
Дякую.
Гей, а ти знаєш Ріса Монтроcа?
Він часто буває у колі друзів Кейт.
Джекпот.
Ми зустрічалися.
Що можеш про нього розповісти?
А що? Ви його не любите?
Він загрожує моїм інтересам.
Я тут, щоб надрати йому дупу,
політично кажучи.
Преса дещо розкаже.
Ті його мемуари…
Просте прикрашання фактів.
Раз брехун, брехун назавжди.
-Це погано. -Ну, не смертельно.
Тому якщо можеш щось розповісти, буду дуже вдячний.
Хоч Джо Голдберг не може розкрити тебе як серійного вбивцю, та…
Дістань мені щось справжнє, Джо. Обіцяю, я тебе захищу.
Та ворог мого ворога — мій друговорог.
Пробач, Рісе, я не вбиватиму Тома Локвуда.
Я з його допомогою посаджу тебе за ґрати.
Кейт.
Не хочеш піднятися зі мною?
Чи сказати хоч щось?
Ні, я ще хочу провідати Фібі.
Вона мені писала.
Вона трохи не при собі після, ну сам знаєш…
Так.
Дякую за сьогодні. Ти сильно мене підтримав.
Пробач, я знову стану собою, коли він поїде.
Щоб ти знала, я бачив його наскрізь.
Музей — занадто добре, щоб бути правдою.
Ні, він справжній.
І це те, що я хочу. І саме коли я хочу.
Я ледь не погодилася прямо там.
Вечеря була… поганою ідеєю. Він знає мене так добре, як знає себе.
Тоді він знає, що ти не він і ніколи ним не станеш.
Подивися на себе.
Ти відмовляєшся від неймовірного сексу, аби провідати подругу — ось ти.
Тому у цій пропозиції, погодишся ти чи ні,
головне те, що ти зможеш зробити, а ти зробиш багато гарного.
Гарного вечора.
Локвуд у місті лише день, а він вже завдав стільки шкоди.
Я починаю розуміти, чому ти хочеш його смерті.
Але перший у моєму списку ти.
Пробач за пізнє повідомлення. Я не відволікла?
Не верзи дурниць. Можеш лишатися стільки, скільки схочеш.
Охорона має оновити мою квартиру,
та я побачила, як один з них користується туалетом, тому звільнила усіх.
Хто знає, що він там робив.
Може, ставив камери, двостороннє дзеркало.
Боже.
Після того, що з тобою сталося, трохи параної не завадить.
Белла каже, може, мене прокляли.
Та вона знає екстрасенса, який може зняти всі прокляття за 8000.
Не кажи мені…
Ні. Я її звільнила. Я звільнила усіх.
Може, просто продам квартиру.
-Як тобі Пембрукшир? -Тобто?
Вже майже сезон картоплі.
Хіба це не чудово звучить?
Запах землі, вітер у волоссі.
Може, це моє покликання.
Фібі. Розслабся.
Я б хотіла професію мати, розумієш?
Хотіла би я бути на щось здатною.
-Ти дуже здатна. -Я нічого не роблю, нічим не керую.
Я наче велика, висока дитина.
-Це ганебно. -Ні.
Твоїх друзів вбили. Фібі, тебе, трясця, викрали.
Навіть у найздатнішої жінки був би ПТСД.
ПТСД?
Ні. Мені він не потрібен. Як мені від нього здихатися?
-Ну, думаю… -Я це ненавиджу.
…потрібен професіонал з психічного здоров'я.
-Я вже приймаю пігулки. -Може, варто це переглянути.
Знайти баланс під наглядом.
Відпочинь. Фібі, у цьому немає нічого соромного.
Ні, Кейт. Преса може дізнатися.
Я про це подбаю. Я вже таке робила.
Я про відомих митців.
Трясця, я навіть робила це для моєї матері.
Все робиться по-тихому.
Можемо поїхати сьогодні. Зроблю кілька дзвінків. А ти збери речі.
Так. І краще за все, використати псевдонім.
Будемо через 40 хвилин.
Дякую.
-Що ти тут робиш? -Кейт, я безхатько.
-Зараз невлучний час. -Послухай мене.
Я спав на лавці на площі Блумсбері,
і на мене напали наркомани.
Навіть їхній пес був наркоманом.
-В мене є синці. -Ні, немає.
Гаразд. Фібі ще не спить?
Ти — останнє, що їй зараз потрібне. Адаме, їй зле.
-Що? -Я повезу її до лікарні Велдер-Хілл.
Якщо вона тобі важлива, дай мені їй допомогти.
-Я повезу. -Я думала, ти безхатько.
-«Астон» мій ще на один день. -Боже.
Кейт, слухай, я знаю, що я — гівно.
Знаю, що скривдив її, та вранці, коли я все втратив…
-Не все. -Все важливе.
Мій клуб,
мою репутацію, мою дівчину.
Я наче прокинувся.
Кейт, дай мені шанс вчинити правильно,
і я обіцяю тобі, що не скривджу її.
Без неї я ніщо.
Гаразд.
Це лише поїздка.
Я йому довіряю.
Я скучив за тобою.
Я такий радий, що все добре.
Джонатан Мур не розкаже поліції, що ти вбивця,
бо він є Джо Голдбергом.
Та якщо я зніму зізнання, віддам його Локвуду,
він прибере тебе за допомогою своїх зв'язків.
Тому давай, помахай своєю наживкою переді мною.
ТЛ все про тебе знає. Розумію, нащо його вбивати.
Я знав, що ти клюнеш.
ЗАПИС
Гаразд, викладай.
Про що там ніби знає Локвуд?
А ти як думаєш?
Не хитруй.
Пильнуй уважно.
Це через книгу?
Хто не прикрашає свою історію? Це і зветься письменництвом.
Цього ти так боїшся? Що люди дізнаються?
Що?
Чуєш запах?
Смердить бісовим щуром.
Трясця.
За ідіота мене тримаєш?
Коли ти вже зрозумієш? Я розумніший за тебе.
ПАСПОРТ БЕЛЛАМІ, МАРІЕНН
Знаєш її?
Так, Джо.
Я знайшов твою колишню коханку.
Вона бойовита.
-Як… -Повторюй за мною.
Я розумніший за тебе.
Вона мертва?
В якому місці це розумно? Ніхто і не помітив її зникнення.
Я написав няньці з її телефону.
«Я впала на героїнову голку. Будь ласка, подбайте про мою доньку».
Як там її звали.
Її звуть Джульєтта, і їй потрібна її мати.
Спокійно. Я б не робив різких рухів.
Водій надворі, мої співпрацівники знають, де я. Тому тримай себе в руках.
-Гаразд? -Де вона?
Де її не знайдуть. Вбий Локвуда, і я негайно її звільню.
Але якщо Локвуд не помре протягом 24 годин,
я надішлю тобі зуби Маріенн Белламі у клятому кошику для фруктів.
Неможливо.
Де ти її тримаєш?
Я бачив, як вона сідає на потяг.
Трясця.
Все це моя провина.
Час спливає…
НАДІШЛИ МЕНІ ЙОГО ЯЙЦЯ, ЯК ПОДАРУНОЧОК
Тобі теж доброго ранку.
Сьогодні ти якийсь занадто садистичний.
Лондон діспетч
І Том Локвуд скинув свою бомбу.
Не кажи, що я не попереджував.
Народ Лондону у шоці через те, що ти
дещо вигадав у «Гарна людина у жорстокому світі»,
аби виставити себе кращим, а світ жорстокішим,
але там жодного звинувачення у вбивстві.
В тебе більше суперфанатів, ніж в Ілона Маска.
Може, твій рейтинг і трошки впав, та думаю, ти переживеш.
«Пояснення давати відмовився.
Монтрос покинув свій дім у Лондоні».
Авжеж, він зник. Боягуз.
А сам змушуєш невинну жінку віддуватися за твої брудні дії.
Я маю вбити Тома сьогодні…
аби врятувати Маріенн.
Як?
Ти теж не спав.
Остання людина, яка мені зараз потрібна, та єдина, яку я так хочу бачити.
Я не спала всю ніч.
Це все мій дурний мозок.
Про що думала?
Про нас.
Як нам чудово.
І як від початку все це було приречено.
Нам треба поговорити.
Її батько щось зробив?
Пам'ятаєш, я розповідала, що коли там працювала,
через будівництво батька в купи дітей виявили рак?
Це не через нього.
А через мене.
Мені було 19. Мене звали вундеркіндкою.
Казали, що я найкраща, кого вони бачили після Тома Локвуда.
І це навіть не з'їло мене зсередини.
Я лише сховала це вглибині,
в мене всередині повно таких схованок.
Отже, це правда.
Том підштовхнув її стати монстром.
Тому вона вважає себе такою.
Я не осуджую, я слухаю.
А мав би осудити.
Я не боюся стати своїм батьком. Я вже гірша.
Я була настільки зайнята доведенням того, що я найсильніша,
що мені було наплювати.
І це досі сидить в мені.
У всіх нас є щось погане.
-Не настільки. -Ти була підлітком.
Гаразд, досить раціоналізувати.
Я не раціоналізую.
-Справді. -Давай подивимося на це реально.
У нас з тобою немає шансів,
бо я ніколи не буду кимось іншим, ніж Кетрін Локвуд.
Слухай, якби я думав, що приречений повторити моє минуле,
ми б ніколи навіть не зустрілися.
Знаєш, що я люблю у коханні?
Воно дає другі шанси.
Минулого вечора я фантазувала…
що ми могли б втекти, жили б щороку у новому місті,
їли б неймовірну їжу, займалися б сексом в екзотичних місцях
і займалися б гарною роботою,
просто змінювали б на краще життя інших.
Яка дурна ідея, так?
Ніколи не кажи ніколи.
Це мало бути нашим романом на одну ніч. Посеред дня.
Це точно.
Я хочу цього, Джонатане.
Я лише хочу сказати…
хай ця фантазія продовжується.
Якби ж. В реальності, як би сильно Кейт ненавиділа свого батька,
його вбивство тільки погіршить все для неї.
Але це він або Маріенн.
Дякую за зустріч. Не проти, якщо він зачекає ззовні?
-Це лише на хвилинку. -Гаразд. Іди до авто.
Ви можете подумати, що в мене немає гарного плану відступу. Це так.
Та є поганий.
Дякую, за довіру англійській академії,
тут немає ніяких камер.
Так.
-Що за брезенти? -Це якось пов'язано з пліснявою.
Звідси легко буде винести тіло,
і часу буде достатньо, щоб помолитися та втікати.
Ви випадково не фанат Вінстона Черчіля?
Я так і думав.
Тут у Дарсі в нас є рідке перше видання «Моїх ранніх років»
з нотатками його власною рукою.
Щоб мене.
Це неймовірно, Джо.
Все гаразд?
Ти якийсь знервований.
Думаю, я знаю чому.
Точніше через кого.
Ріс Монтрос.
-Не розумію, про що ви. -Розумієш.
Ти відреагував на його ім'я.
Можеш зі спокійною душею розповідати мені все.
Хотів би я, та Маріенн помре до ранку.
Думаю, ти боїшся розповісти правду, синку.
Трясця, цей батьківський тон справді працює.
-Ні… Ні. -Це нормально.
Я вмію поратися з наслідками.
Я оцінюю людину, щоб краще зрозуміти, на що вона здатна.
Наприклад, ти.
Ти здаєшся гарним хлопчиною,
уважним, дбайливим,
і я думаю, ти вбив Лав Квінн.
Це нормально. Вона здалася мені маніячкою. Та суть у тому, що ти це зробив.
Коли справа доходить до бійки, ти можеш це зробити,
і так добре, що тебе ще не спіймали.
Я можу тобі допомогти.
Як?
Та стаття та скандал не мали зруйнувати передвиборні перегони Монтроса,
а лише примусити його сховатися.
Частина перша.
-Ти знаєш, де він. -Так.
Він в селі, у своєї колишньої.
Він намагається
повернути підтримку для своєї кампанії.
Він один.
Незахищений.
Якимось чином цей хитрий чортяка надає мені те,
чого я хочу найбільш за все у світі, тебе.
-Частина друга — ти. -Я?
Вам потрібен я?
Щоб вбити Ріса Монтроса. Так.
Ми обидва знаємо, ти це можеш.
І думаю, хочеш.
І альтернативні варіанти погані, так?
Ти зустрічаєшся з моєю донькою.
Живеш під присвоєним ім'ям. Я можу все це забрати, Джо.
Все.
Авжеж, тепер, стоячи тут, я розумію, що є і третій варіант.
Ти можеш просто мене зарізати.
Прямо у серце.
Та повір,
я пропоную тобі найкращий варіант.
Ось де ти зможеш його знайти.
Викладися на повну.
Фібс, коли матимеш шанс повідомити, що ти записалася?
Просто напиши мені. Повідом.
ТВІЙ, ЯКЩО ХОЧЕШ, КЕЙТ. ТИ ЗАСЛУЖИЛА. -ТАТО
«Кейт».
Сюрприз!
-Ми заручені! -Ні.
-Що? -Ти мав зробити лише одне.
-Ні, не звинувачуй його. -Нікому не можна бути щасливим.
Це… Це була моя ідея.
Дивись.
Що це, трясця, за обручка така?
Якийсь дротик, що я знайшов на підлозі пабу.
Настільки мені наплювати на гроші.
Так, мені теж.
Я став на коліно та сказав їй правду,
що ми ніколи не будемо рівними, бо я не конкурент її ідеальності.
-Мене наче з ніг збило. -Авжеж. І переїхало.
Ти не думаєш тверезо, ти нестабільна.
Кейт, Кейт, Кейт.
Ми дуже цінуємо твою допомогу.
Це справді дуже багато.
Але з Фібі все гаразд, так?
Від щербинок діамант сяє тільки яскравіше.
Це ти знову про мене? Тримай мене.
Боже.
Я загубила ключ, а я обіцяла полити його рослини.
Дуже вам дякую.
Мої вітання дядькові Деву.
-Не віриться, що я таке утнула. -Будь обережнішою, Надю.
Боже.
Я точно збожеволіла.
Гаразд.
Джонатан Мур
Ти схожа на рідку книгу.
ДЖЕКІЛ ТА ХАЙД
ТОРТУРИ
Пробач, Надю, я йолоп.
Це тобі на знак примирення.
Може, ти не помиляєшся щодо професора Мура.
Ці фото отримав батько, вони з квартири тієї божевільної.
Тільки для тебе!
ТРАДИЦІЙНИЙ ТАНДУР
Ти тут, благаєш колишню дружину захистити тебе для преси?
Як би вона відреагувала на те, що ти викрав невинну мати?
Мені треба лише п'ять хвилин з тобою.
Ось так.
Еммо, чекай! Те, що сталося, було так давно.
Це неважливо. Чому ми не можемо спокійно поговорити? Еммо!
Будь ласка, давай поговоримо.
Це неважливо, трясця!
Ну й пішла ти!
-Пробачте, ми знайомі? -Серйозно?
Том Локвуд хоче твоєї смерті.
Ти знав? Що б ви обидва собі не думали…
я не вбивця, тому я не вбиватиму тебе…
та чи тиснутиму я?
На жаль, так. Прийшов час, Рісе, тобі зізнатися.
Знаєш…
скільки жахливого лайна…
мені довелося прочитати, щоб дізнатися, як це робиться?
І все через те, що ти торкнувся Маріенн.
Весело не буде.
Та я лише хочу дізнатися, що треба, і закінчити з цим.
Сподіваюся, ти теж.
Я витягну кляпа.
І коли я це зроблю, краще тобі у всьому зізнатися, починаючи з цього.
Де Маріенн?
Я не знаю ніяких Маріенн. Я не розумію, про що мова.
Давай без прикидання.
Трясця.
Де вона?
Досить скидати все на мене.
Ти знаєш, хто я. Ти знаєш, що ти змушував мене робити!
Я відпустив її.
Я пішов геть!
Я почав життя спочатку!
Де вона?
Кажи, де вона! Кажи або вб'ю!
Ти бісів психопат!
Кажи!
Що я наробив?
Це сталося випадково. Я вийшов з-під контролю.
Маріенн, пробач. Я знайду спосіб, як тебе знайти.
Отакої.
Гаразд. В мене галюцинації.
-Я… -Вбив мене? Так.
Та лише після мордування яєць, як справжній військовий.
Він не брехав, Джо.
Він тебе не знав.
Та і я теж не брехав.
Маріенн справді сидить в нашій клітці.
Переклад субтитрів: Fatun Volodymyr