‫‫בפרקים הקודמים של "את":‬
‫‫אני לא איזה פסיכי קר דם. ‬
‫‫שתי כפיות של שמן בוטנים. ‬
‫‫די. די!‬
‫‫ניסית לספר לעצמך שאתה מציל אותם‬
‫‫מפני רוצח צללים כלשהו. אתה. ‬
‫‫תגיד לי איפה היא!‬
‫‫שפכת את האפלה ששנאת לתוך כלי שאתה מעריץ, ‬
‫‫כל החלקים רעים בחבילה‬ ‫‫שלא אכפת לך לשתות איתה בירה. ‬
‫‫הפתעה!‬ ‫‫-הפתעה!‬
‫‫התארסנו!‬
‫‫את לא יציבה. ‬
‫‫אבא שלי הוא האדם הכי נורא בעולם. ‬
‫‫אנחנו מנוכרים מאז שהייתי בת עשרים. ‬
‫‫אני לא ג'ו. ‬
‫‫אני רק מחזיק אותך פה, ‬ ‫‫עד שהוא סוף סוף יחזור ויהרוג אותך. ‬
‫‫כל הכבוד. ‬
‫‫עוד לא ראית את החלק הכי טוב. ‬
‫‫קדימה. ‬
‫‫זה לא מקום שלא היית בו קודם. ‬
‫‫כן, כן. בסדר. ‬
‫‫אני אחזור ברגע שאוכל. בסדר. ‬
‫‫שם. ‬
‫‫אני מצטער. ‬
‫‫פאק. ‬
‫‫אני מ... הנה. ‬
‫‫כן, הנה. ‬
‫‫הנה. ‬
‫‫זכותך המלאה לכעוס, אבל אני אשחרר אותך מפה. ‬
‫‫אל תבטיח דברים שאתה לא יכול לקיים. ‬
‫‫ג'ו... ‬
‫‫אתה יודע שאתה יכול להאמין לי, נכון?‬
‫‫אתה יכול לשחרר אותי. ‬ ‫‫-אני... ‬
‫‫אני אשחרר אותך. ‬
‫‫המצב עדין. ‬ ‫‫-ג'ו, אני לא אגיד לאף אחד, אני מבטיחה. ‬
‫‫אתה יודע שאני רק רוצה להיות עם הבת שלי. ‬
‫‫אתה לא צריך עוד ערבון‬ ‫‫מלבד ביטחונה של ג'ולייט. ‬
‫‫את תהיי איתה. לרגע לא רציתי שזה יקרה. ‬
‫‫קורה לי משהו, אבל אני אסדר את זה. ‬ ‫‫אני אסדר הכול. ‬
‫‫ג'ו. ‬
‫‫בבקשה. ‬
‫‫פשוט תשחרר אותי. ‬
‫‫כבר חשפנו את כל הסודות שלנו, ‬ ‫‫אז אנחנו צריכים להגיע לחתונה. ‬
‫‫לא מזמן רצחת את מונטרוס. ‬ ‫‫עדיף לא להבריז מדברים שתכננת, כן?‬
‫‫אני חייב ללכת. ‬ ‫‫אני חושב שאוכל לחזור רק בבוקר. ‬
‫‫אולי הכריך לא יספיק, אבל אולי יש לי... ‬
‫‫פאק!‬
‫‫אולי אני יכול... ‬ ‫‫-אין שם כלום. ‬
‫‫הכול נגמר. ‬
‫‫תאמין לי, הכריך יספיק לי. תודה. ‬
‫‫טוב, אני יודע שזה ייראה מוזר, אבל... ‬
‫‫עד שאחזור, בבוקר. ‬
‫‫על הבוקר. ‬
‫‫עם תוכנית. ‬
‫‫אני מבטיח. ‬
‫‫לא ייאמן. ‬
‫‫מריאן, את בטוחה שאי אפשר‬ ‫‫להתקשר למשטרה? מה אם נחביא אותך?‬
‫‫כל עוד הוא בחיים, ‬ ‫‫הוא ימשיך לחפש אותי. אני צריכה... ‬
‫‫אני צריכה לחשוב. ‬
‫‫ואם הוא לא יהיה?‬
‫‫לא יהיה מה?‬
‫‫בחיים. ‬
‫‫זה או את או הוא, נכון? זה מה שאת אומרת לי. ‬
‫‫נדיה, הרגת פעם מישהו?‬ ‫‫-ברור שלא!‬
‫‫אז למה נראה לך שאת מסוגלת?‬ ‫‫-כי הוא מפלצת. ‬
‫‫הוא גדול וממך והוא משוגע. לא. ‬ ‫‫-אני... ‬
‫‫אני אעשה את זה. ‬
‫‫הילדה שלי בסכנה. ‬
‫‫אני לא אניד עפעף. אם תצליחי... ‬ ‫‫-להמם אותו. ‬
‫‫את זוכרת את הרוצח הסדרתי מלוס אנג'לס?‬
‫‫את יודעת, השחקן הכושל. אני זוכרת‬ ‫‫שהוא השתמש בקטאמין על הקורבנות שלו. ‬
‫‫הוא הזריק להם מאחור‬ ‫‫כדי שלא יראו אותו מתקרב. ‬
‫‫בסדר. ‬ ‫‫-החבר שלי יכול להשיג קטאמין. ‬
‫‫ו... ‬
‫‫אני אביא מקדחה בשביל הדלת, אז זאת לא בעיה. ‬
‫‫וסכין. ‬
‫‫סכין בשבילי. ‬
‫‫פאק. ‬
‫‫היי, נדיה. נדיה. ‬
‫‫את לא חייבת, בסדר?‬
‫‫אני זרה לך. ‬
‫‫מריאן, את בן אדם. ‬
‫‫ואת אמא. זה לא בסדר. אני לא יכולה. ‬
‫‫אנחנו נשחרר אותך. ‬
‫‫- את -‬
‫‫זאת אומרת, בטח, אם אתה רציני. ‬
‫‫אני רציני כמו חצבת בזין, גבר. ‬
‫‫15 סניפים של סנדרי האוס ברחבי העולם, ‬
‫‫הזדמנות מוגבלת לחברים בלבד, ‬ ‫‫אבל אקסקלוסיבית מאוד. ‬
‫‫סליחה על הבוטות, ‬
‫‫אבל מניין המזומן?‬
‫‫בפעם האחרונה שדיברנו, לא ממש היית טחון. ‬
‫‫מסיבת אירוסים היא התחלה מבטיחה, ‬ ‫‫אם תצליח גם להתחתן איתה. ‬
‫‫אם? סטיב, זה מה שיקרה במסיבה. בסדר?‬
‫‫הכלה תגיע הערב. ‬
‫‫חתיכת זנזון פיקח. ‬
‫‫והגברת יודעת‬ ‫‫שאתה כבר מבזבז את המיליונים שלה?‬
‫‫זה היה בעצם רעיון שלה. ‬
‫‫לחיי ליידי פיבי. ‬ ‫‫-לחיי ליידי פיבי. ‬
‫‫יותר טוב?‬
‫‫כן. ‬
‫‫אני מרגישה הרבה יותר... קייט!‬
‫‫שלום. אתן נראות מצוין. ‬
‫‫סופי, אנחנו יכולות לדבר לבד?‬
‫‫אני אהיה בבר. כמובן. ‬
‫‫תקשיבי, אל תדאגי. ‬
‫‫משפחה זה לא חשוב. ‬
‫‫הבנתי את זה אחרי שסיים מת. ‬
‫‫לא לדאוג? למה שתדאגי?‬
‫‫אמא גילתה שזאת חתונה, אז כל המשפחה מחרימה. ‬
‫‫זה בסדר. ‬
‫‫אמרתי למנקות שישימו מלח‬ ‫‫במים של השטיפה כדי להגן עלינו. ‬
‫‫קייט, את חושבת שדיאנה אכלה‬ ‫‫ביום החתונה שלה? היא נראתה ממש טהורה. ‬
‫‫ושרון טייט הייתה בחורה של צלליות. ‬
‫‫נראה לך שאני צריכה עוד סומק?‬
‫‫את אכלת משהו היום?‬ ‫‫-למה את כל כך רצינית?‬
‫‫שמעתי את אדם מדבר עם מישהו. ‬
‫‫את יודעת שהוא‬ ‫‫מתכנן לשווק באגרסיביות זיכיונות, ‬
‫‫ושהוא אומר למשקיעים שאת תממני את הכול?‬
‫‫את יודעת איך הוא. ‬ ‫‫הוא תמיד חושב צעד אחד קדימה. ‬
‫‫פיבי. ‬
‫‫היי. ‬
‫‫פיבי, תקשיבי. ‬
‫‫אל תתחתני איתו. ‬
‫‫אמא שלי דיברה איתך?‬
‫‫לא, אני רק חברה שאומרת לך לבטל את זה, ‬
‫‫בינתיים. ‬ ‫‫-קצת מאוחר מדי בשביל זה. ‬
‫‫לקח לי שלוש שעות לסדר את השיער. ‬ ‫‫-אני רצינית. ‬
‫‫טוב הלב שלך והיכולת שלך‬ ‫‫לראות את הטוב בכולם‬
‫‫הם התכונות הכי טובות שלך, ‬ ‫‫אבל אנשים מנצלים אותן. ‬
‫‫את קוראת לי טיפשה?‬ ‫‫-לא, אני אומרת שחינכו אותך‬
‫‫לזרום עם דברים כאלה, ‬ ‫‫והוא מנצל את זה. זה לא בסדר. ‬
‫‫את אומרת שאני לא מבינה את עצמי. ‬
‫‫למען האמת, ברגע זה אני חושבת שאת לא מבינה. ‬
‫‫כדאי שתרדי למטה, קייט. ‬
‫‫אני מנסה להגן עלייך. ‬ ‫‫-לא, אני לא נסיכה מהאגדות‬
‫‫שצריכה מילים רכות וחיבוקים. ‬
‫‫אמרת בעצמך שמעולם לא חווית אהבת אמת, ‬
‫‫אז אני נאלצת לחשוב‬ ‫‫שאת מבולבלת. נתראה למטה, קייט. ‬
‫‫פיבי, תקשיבי. ‬ ‫‫-לא, לכי מפה. לכי. עכשיו!‬
‫‫בסדר, אני הולכת. ‬
‫‫כל אדם עם עין בוחנת יכול לסרוק‬ ‫‫את הנתיבים האפלים של האינטרנט‬
‫‫ולמצוא מודעות למכירת תעודות מזויפות‬ ‫‫במסווה של פוסטים על בובות ביני בייבי. ‬
‫‫זה לא מושלם, אבל אין לי הרבה זמן‬ ‫‫למצוא דרך לצאת מהמדינה‬
‫‫אחרי שאשחרר את מריאן. ‬
‫‫תחפש זונות בגוגל אחר כך. בוא נלך. ‬
‫‫אתה התגלמות של חלק אפל כלשהו‬ ‫‫שיש בי, ואני מקבל את זה, ‬
‫‫אבל אני אשמח אם תסתום את הפה‬ ‫‫כדי שאני אוכל לסדר את הבלגן שלי בשקט. ‬
‫‫- מתי אתה מגיע? תמצא אותי בבר. -‬
‫‫מה אתה עושה? קייט צריכה אותך. ‬ ‫‫-מריאן צריכה אותי יותר. ‬
‫‫"הפלישה הבריטית", אתה יודע מה זה אומר. ‬ ‫‫קייט לובשת שמלת מיני. ‬
‫‫-דרכון בריטי מחר? -‬
‫‫אולי תדחוף לה אצבע שובבה בזמן הטקס. ‬
‫‫אוי, סליחה, נתקפת פלצות, חתיכת צבוע?‬
‫‫להשיג תעודה מזהה, ‬ ‫‫לכוון שעון שישחרר את מריאן, ‬
‫‫להמריא לספרד כי קל יותר לקבל שם אשרה. ‬
‫‫- צריך דחוף -‬
‫‫תכננתי עניין שלם. ‬ ‫‫אם אתה מתעקש להתעלם ממני, ‬
‫‫אז אני אהרוס לך את ההפתעה. ‬ ‫‫בדקת בזמן האחרון את המקפיא שלך?‬
‫‫זוכר את ויק?‬
‫‫לקחת את האקדח‬ ‫‫לפני שדחסת אותו לקבר של סיימון. ‬
‫‫מה אני אמור לעשות איתו?‬ ‫‫-מה נראה לך? להרוג את מריאן. ‬
‫‫לא מגיע לה לסבול. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫- יופי, בוא נדבר -‬
‫‫לא. ‬
‫‫זה הפתרון שלי. ‬
‫‫דרכון מזויף? באמת נראה לך שלא יתפסו אותך?‬
‫‫- שלח פרטים -‬
‫‫כבר חשבתי שאתה לא יכול להיות יותר הזוי. ‬
‫‫מה עכשיו?‬
‫‫אני הולך לפגוש את קייט‬ ‫‫בפעם האחרונה. מריאן לא תמות. ‬
‫‫אני אשחרר אותה, ואין לך מה לעשות‬ ‫‫נגד זה, כי אתה לא קיים!‬
‫‫עוד נראה. ‬
‫‫דברים טובים אף פעם לא קורים בסנדרי האוס. ‬
‫‫אני ממש לא אתגעגע למקום הזה. ‬
‫‫אבל אלייך אני כן אתגעגע. ‬
‫‫אפשר להביא לך עוד משקה?‬
‫‫לא, לא כדאי. כבר שתיתי שלושה. ‬
‫‫כבר... ? מה פספסתי?‬
‫‫רק את זה שלא הצלחתי להציל‬ ‫‫את החברה הכי טובה שלי מהארוס האפס שלה. ‬
‫‫המשימה שלי ברורה. ‬
‫‫ברגעיי האחרונים איתך‬ ‫‫אני אסייע לך להציל את החברה שלך‬
‫‫מהאפס האמור. ‬
‫‫אז מה התוכנית?‬
‫‫התוכנית?‬ ‫‫-כן, איך נעצור את החתונה הזאת?‬
‫‫אני לא יודעת. ‬
‫‫למען האמת, פיבי חווה סוג של התקף מאניה. ‬
‫‫מצאתי את זה על הרצפה. כדורי הרגעה רציניים. ‬
‫‫היא לוקחת כל כך הרבה תרופות, ‬ ‫‫שהן פשוט התפזרו בכל הבניין. ‬
‫‫המצב רע, אבל עברתי את הגבול, ‬ ‫‫והיא נסגרה בפניי. ‬
‫‫לא יודעת, אני צריכה לחשוב רגע. ‬
‫‫שתויה. ‬
‫‫פגיעה. ‬
‫‫קח אותה לארון ותרטיב קצת את הזין, חבר. ‬
‫‫אולי אני אוכל לדבר עם פיבי. ‬ ‫‫-אדם לא יקל עליך. ‬
‫‫אז יש לנו הזדמנות לעבוד כצוות. ‬
‫‫את חושבת שתוכלי להסיח את דעתו?‬ ‫‫-בשמחה. ‬
‫‫פיבי, פיבי. היי. ‬ ‫‫-זה בסדר, אתה יכול לתת לו להיכנס. ‬
‫‫ג'ונתן!‬
‫‫מלאך מתוק ומזוקן שלי!‬
‫‫אוי, אתה נראה אלגנטי. ‬
‫‫אני ממש שמחה שבאת. ‬ ‫‫-תודה. ‬
‫‫תקשיב, יקירי, קח את קייט הצידה‬ ‫‫ותן לה אחד טוב. ‬
‫‫היא ממש צריכה את זה הלילה. היא לחוצה. ‬
‫‫טוב, אולי אחר כך. רציתי לאחל לך מזל טוב. ‬
‫‫שמעתי שזאת לא סתם מסיבה. ‬
‫‫אל תדאגי. אני שמח בשמחתך. ‬
‫‫את יודעת, חשבתי על זה, ‬ ‫‫ואני מקווה שיום אחד לקייט ולי‬
‫‫יהיה, אולי, את מה שיש לכם. בסופו של דבר. ‬
‫‫כן, כן, גם אני מקווה. ‬
‫‫אבל אני יכולה לשאול מה אתה חושב שיש לנו?‬
‫‫צל של ספק. ‬
‫‫הנה הפתח שלי. ‬
‫‫אני יודעת, כמובן, אבל מעניין אותי‬ ‫‫איך אתה תופס את זה. ‬
‫‫טוב, כשאני התחתנתי, ‬
‫‫אני חושב שפשוט מיהרנו להחליף נדרים, ‬ ‫‫וזה המיט עלינו קללה. ‬
‫‫במבט לאחור, רציתי לרצות להתחתן איתה, ‬ ‫‫וזה היה האסון. ‬
‫‫זה ממש לא כמו אצלכם, את יודעת. ‬
‫‫אכן. ‬
‫‫אכן כן. ‬
‫‫ג'ונתן, תגיד לי את האמת, כמו שעשית תמיד. ‬
‫‫אתה אומר את זה כי אתה חושב שזאת טעות?‬
‫‫אתה מנסה לגנוב את החברה שלי?‬
‫‫בחיים לא. ‬
‫‫היי, מתוקה. ‬
‫‫מתוקה, את בסדר?‬
‫‫כן, כן. ‬
‫‫כן. ‬ ‫‫-מה אמרת לה?‬
‫‫לא אמרתי שום... ‬ ‫‫-ג'ונתן, היא נסערת. מה אמרת?‬
‫‫לא אמרתי שום דבר. ‬ ‫‫-טוב, כדאי שתלך. שניכם, בעצם. ‬
‫‫לא!‬ ‫‫-זיבשק, תלווה אותם החוצה. ‬
‫‫פיבי, תסתכלי עליי. ‬ ‫‫-פשוט תעיף אותם מפה. ‬
‫‫אדוני?‬
‫‫נכשלנו כישלון מרהיב. ‬
‫‫לפחות יצא לי ללוות אותך הביתה‬ ‫‫פעם אחת אחרונה. ‬
‫‫אני עדיין תומך בלהט בזיון. ‬
‫‫אני לא מבין למה אני בכלל מנסה לעזור לך. ‬
‫‫יכולת לטעום אותה ברגע זה... ‬
‫‫אם לא היית נחוש להיות כל כך אומלל. ‬
‫‫מה אמרת לפיבי בלילה הראשון בסנדרי האוס‬
‫‫ששינה את החיים שלה?‬
‫‫למען האמת, אני לא יודע. ‬
‫‫באמת?‬ ‫‫-אני לא זוכר. הלוואי שהייתי נזכר. ‬
‫‫אולי זאת עצה שיכולה לעזור לי. ‬ ‫‫-גם לי. אני ממש מאוכזבת. ‬
‫‫ממש דפקתי את העסק איתה, נכון?‬
‫‫אני לא נכנעת. לא לחינם‬ ‫‫הנרי השמיני העניק לנו את הגירושים. ‬
‫‫הלוואי שיכולנו פשוט להמשיך ללכת לנצח. ‬
‫‫היה נחמד... הלילה. ‬
‫‫לעבוד כצוות. ‬
‫‫חרף הכישלון הצורב שלי. ‬
‫‫עם מה להשאיר אותך? מה הכי חשוב?‬
‫‫קייט, את אישה טובה. ‬
‫‫לא... לא אכפת לי אם קשה לך לשמוע את זה. ‬
‫‫אם לא אראה אותך יותר... ‬ ‫‫-למה שלא תראה אותי יותר?‬
‫‫כוכב שביט עלול להחריב את העולם. כן, כן. ‬
‫‫בסדר. ‬ ‫‫-את טובה. ‬
‫‫וכשאני איתך, אני מרגיש‬ ‫‫שאני יכול להיות טוב. ‬
‫‫אני לא מסתדרת עם מחמאות. ‬ ‫‫-אבל יש כוכב שביט. ‬
‫‫אז פשוט... ‬ ‫‫-כוכב שביט, בסדר. ‬
‫‫העולם לא טוב או הוגן, אז אני צריך שתדעי‬
‫‫ששינית אותי באופן... ‬
‫‫שבו פתיחת חלון משנה חדר חשוך. ‬
‫‫זה הדבר הכי יפה שמישהו אמר לי אי פעם. ‬
‫‫אז הגענו הנה... ‬
‫‫לסוף שלנו. ‬
‫‫רק רגע. ‬
‫‫גברת מאלבי לא תאהב את זה. ‬
‫‫היא תבין, אם אסביר לה‬ ‫‫שהאישה הכי מדהימה בשכונה, ‬
‫‫חוץ מגברת מאלבי, כמובן, עומדת להזמין אותי‬
‫‫לדירה שלה. ‬
‫‫אבל אתה תסרב. ‬
‫‫אני לא יכול להיפרד. ‬
‫‫איך... ?‬
‫‫אני פשוט צריך לטפל קודם‬ ‫‫בכמה דברים, את מבינה?‬
‫‫אני אתקשר אלייך. ‬
‫‫אתה מבטיח?‬
‫‫חלומות פז, קייט. ‬
‫‫אתה טמבל, חבר. ‬
‫‫הלוואי שהייתה לי בחורה כמו שלך, ‬ ‫‫שתממן את כל הרעיונות הגאוניים שלי. ‬
‫‫פיבי ואני... אנחנו צוות. ‬
‫‫במקרה אני המוח שמאחורי הפעילות, ‬ ‫‫והיא נסיכת הפיות היפהפייה שלי, ‬
‫‫שמגיע לה שיעריצו אותה. ‬
‫‫תסלחו לי, אני... ‬
‫‫אוי, כן!‬
‫‫אוי, אלוהים. או מקולומביה או מקובה, נכון?‬
‫‫כן, אני יודעת מה זה אשפוז כפוי. ‬
‫‫אני רק צריכה לדעת איפה היא מאושפזת. ‬
‫‫אני אחזור אליך. ‬
‫‫זה קשור לפיבי?‬
‫‫זה בכל הכותרות. ‬
‫‫כמובן. אנשים שראו אותה‬ ‫‫משוטטת מבולבלת ברחוב‬
‫‫חשבו שיותר ראוי לצלם התמוטטות פסיכוטית‬
‫‫מאשר לעזור לה. ‬ ‫‫-אני מצטער. אפשר לעזור?‬
‫‫לא, אני מבינה מאוד בפסיכיאטריה, בזכות אמא. ‬
‫‫בקשר לפיבי, אין הרבה מה לעשות, ‬ ‫‫כי בעלה אחראי‬
‫‫על הכול. התרופות שלה, מקום הימצאה, ‬
‫‫כל רכושה. אני בטוחה שהוא מרגיש‬ ‫‫כמו חזיר בשלולית חרא. ‬
‫‫בכל אופן, בוא נחליף נושא. למה אתה פה?‬
‫‫מה? אבא לא יכול לבוא‬ ‫‫ולהביא לבת האהובה שלו קפה?‬
‫‫טוב, אם כבר שאלת, ‬
‫‫אני פה כי אני זקוק לך. ‬
‫‫אתה מוכן לשכוח מהמוזאון?‬ ‫‫-אני צריך שתנהלי את החברה. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫איזה שלד הולך ליפול מאיזה ארון?‬
‫‫זה לא העניין. ‬ ‫‫-אני לא מאמינה לך. ‬
‫‫כמה ילדים מתו הפעם?‬
‫‫מתוקה, את חייבת לסלוח לעצמך. ‬
‫‫בכל תפקיד יש עקומת למידה. ‬
‫‫את לא סך הטעויות שלך. ‬
‫‫והוכחת את זה בכל יום שעבר מאז שעזבת אותנו. ‬
‫‫לא יכולתי להתגאות בך יותר. ‬
‫‫אני צריך אותך פה כשאני לוחץ על הדוושה. ‬
‫‫נוכל לעשות ביחד דברים גדולים. ‬
‫‫אני רוצה שאנחנו נעשה אותם, ‬ ‫‫ואחר כך, שאת תעשי אותם. ‬
‫‫מה את רוצה שאעשה? שארד על הברכיים?‬
‫‫אני מוכן להתחנן בפנייך גם פה. ‬ ‫‫-לא, די. קום. ‬
‫‫מה שאני רוצה שתבין זה... ‬
‫‫אני חושבת על מה שעשיתי... ‬
‫‫ואני שונאת את עצמי. ‬
‫‫אז תבואי ותצילי 10,000 ילדים‬ ‫‫על כל ילד שפגעת בו. ‬
‫‫את יכולה לעשות פה דבר כזה?‬
‫‫עם הגלריה הטיפשית הזאת‬ ‫‫ועם הפרופסור הילדותי הזה?‬
‫‫זה לא הוגן. ‬ ‫‫-אין הרבה דברים הוגנים. ‬
‫‫אבל החיים האלה, קתרין, ‬
‫‫הם קטנים מדי בשבילך. ‬
‫‫תקבלי את ההצעה שלי. ‬
‫‫בואי להיות מישהי באמת. ‬
‫‫זכרתי שאת אוהבת לאכול מתוק בבוקר. ‬
‫‫יש לי תוכנית. ‬
‫‫אני עדיין עובד על הפרטים, ‬ ‫‫אבל בקרוב תראי את ג'ולייט. ‬
‫‫שקרן. ‬
‫‫אתה יודע מה שלום ג'ולייט?‬
‫‫בדקת? או... ‬ ‫‫-אני... ‬
‫‫אני לא זוכר. אני עדיין ממלא את הפערים. ‬
‫‫אתה יכול לבדוק?‬ ‫‫-ודאי. ‬
‫‫אני... ‬
‫‫אני לא זוכר איפה... ‬ ‫‫-הטלפון שלי מתחת לברזנט. ‬
‫‫היא אצל חברה שלי, ביאטריס. ‬
‫‫- היי. -‬
‫‫- ביאטריס: -‬
‫‫- עכשיו את יוצרת קשר? חשבנו שהשתנית -‬
‫‫אוי, לא. ‬
‫‫- אני יכולה להסביר -‬
‫‫- את מאבדת את המשמורת. ‬ ‫‫סבתא של ג'יי לוקחת אותה. -‬
‫‫שיט. ‬
‫‫- אל תטרחי לחזור -‬
‫‫מה?‬ ‫‫-זה יהרוס אותה. ‬
‫‫ג'ו. ‬
‫‫זאת סבתא של ג'ולייט. ‬
‫‫אני חושב שהיא קיבלה את המשמורת עליה. ‬ ‫‫היא לוקחת אותה לארה"ב. ‬
‫‫אני יכול לסדר את זה. אני נשבע... ‬ ‫‫-אתה לא יכול. היא תנצח!‬
‫‫אני לקחתי את ג'ולייט, ואז נטשתי אותה. ‬
‫‫הן... ‬ ‫‫-מה עשיתי?‬
‫‫הן חושבות שחזרתי לסמים, ג'ו. ‬ ‫‫אני לא אראה את הבת שלי יותר. ‬
‫‫אתה יכול כבר להרוג אותי, ג'ו. ‬ ‫‫אתה יכול כבר להרוג אותי!‬
‫‫איך לסדר את זה?‬
‫‫היא ממש מתחננת. ‬
‫‫לא תרגיש הקלה‬ ‫‫אם תפסיק את הסבל שלה אחת ולתמיד?‬
‫‫לא, להזרקה. נוזל להזרקה. ‬
‫‫אני כן רצינית. ‬
‫‫אני אסביר אחר כך. אתה יכול להשיג או לא?‬
‫‫תודה, אדוארד. אתה מדהים. בסדר, ביי. ‬
‫‫פאק. ‬
‫‫-היי, תעצרי במקום. ‬
‫‫סליחה, אבל זה מצב חירום. ‬ ‫‫-תמיד יש מצב חירום. ‬
‫‫לא, זאת ערכת הסוכרת של דודה שלי. ‬ ‫‫השארתי אותה אצל אמא שלי. ‬
‫‫אני ממש חייבת לקחת אותה אליה. ‬
‫‫מה יש לך בתוך הסוודר?‬
‫‫לא, לא. ‬
‫‫בסדר, בואי איתי. עכשיו. ‬
‫‫למה אתה אורז?‬ ‫‫-לוח הזמנים התקצר. ‬
‫‫למה?‬
‫‫כי אתה חייב לתת למריאן למהר לג'ולייט, ‬ ‫‫או להרוג אותה‬
‫‫ולאכול בייגל בשלווה. באמת, איזו דרמה. ‬
‫‫אני לא יכול אפילו להסביר לך‬ ‫‫עד כמה לא אכפת לי מה אתה חושב. ‬
‫‫תפסיק להתווכח ותקשיב להיגיון. ‬
‫‫נראה לך שתגיע רחוק עם דרכון מחורבן‬
‫‫שתקנה מאיזה ילד בפקהם?‬
‫‫ובשביל מה?‬
‫‫כדי להציל נרקומנית שזיינה אותך‬ ‫‫כשאשתך והבן שלך חיכו לך בבית. ‬
‫‫סתום את הפה. ‬ ‫‫-שלא הביעה אפילו טיפת תודה‬
‫‫כשנפטרת מבעלה לשעבר. ‬ ‫‫-תפסיק. ‬
‫‫אמא כל כך בינונית, שהיא עזבה‬ ‫‫את הבת שלה והלכה לשוטט בארץ זרה. ‬
‫‫בטח שהיא נחטפה!‬
‫‫כדורי הרגעה רציניים. ‬
‫‫תזכיר לי למה אתה מוותר על הכול‬ ‫‫בשביל אישה עלובה ששונאת אותך. ‬
‫‫תעשה לי טובה. ‬
‫‫מה אתה עושה?‬ ‫‫-משתיק אותך עד הבוקר. ‬
‫‫תודה לכם, הכדורים של פיבי. ‬
‫‫שיט, מה השעה?‬
‫‫טוב, הרכבת יוצאת בעוד שעתיים. צריך לזוז. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אז ארגנתי הכול. ‬
‫‫יש הרבה דברים שאני לא יכול לסדר, ‬ ‫‫אבל דבר אחד אני יכול לעשות. ‬
‫‫את חופשיה. ‬
‫‫רק שנייה. ‬
‫‫אחת, שתיים, אחת, שלוש, שמונה, תשע. ‬
‫‫סליחה, רק רגע. שמונה תשע. ‬
‫‫ג'ו, מה... ?‬ ‫‫-מה קרה?‬
‫‫מה עשית?‬
‫‫לא עשיתי שום דבר. ‬
‫‫שמן בוטנים? אני... ‬ ‫‫-לא הייתי... את לא אלרגית. ‬
‫‫הייתי יודע אם היית אלרגית. ‬ ‫‫מה זאת אומרת? מה קרה?‬
‫‫מריאן. ‬
‫‫מריאן!‬
‫‫לא. ‬
‫‫תחזיקי מעמד. ‬
‫‫פאק!‬
‫‫נו כבר!‬
‫‫ג'ונתן, אתה פשוט סוטה. ‬
‫‫אתה מחפש את זה?‬
‫‫ג'מה?‬
‫‫את מתה. ‬ ‫‫-נראה לך שאני לא יודעת?‬
‫‫אתה מתכנן לברוח בדרך הים, ‬ ‫‫או שאתה יוצא לעוד סוף שבוע בהמפסי?‬
‫‫תקשיבי. ‬
‫‫אני צריך את המפתח הזה. ‬
‫‫טוב, אני צריכה התנצלות. ‬
‫‫היא בהלם אנפלק... בסדר. ‬
‫‫אני מצטער. ‬
‫‫אני מצטער על מה שקרה לך, אבל... ‬ ‫‫-"קרה לי"?‬
‫‫ג'ונתן! סליחה. טוב, סליחה. ‬
‫‫ג'ו... ‬
‫‫אתה רצחת אותי. ‬ ‫‫-אני יודע. ‬
‫‫ואפילו לא היית מספיק הגון‬ ‫‫כדי לתקתק אותי קודם כמו שצריך. חוצפן. ‬
‫‫ג'מה, בבקשה. ‬ ‫‫-אחרת מה יקרה? תגיד. ‬
‫‫אהה, היית במצב דיסוציאטיבי, אז זה לא נחשב. ‬
‫‫בבקשה, תנסי להבין. ‬ ‫‫-לא, אני מבינה. ‬
‫‫היית חייב. ‬
‫‫עליתי עליך. ‬
‫‫יצר הישרדות וכל זה, אבל מה שמפחיד... ‬
‫‫זה שלא יכולתי להעלות על הדעת מה אתה באמת. ‬
‫‫אני יודע מה אני. ‬
‫‫כן, הבהרת את זה לעצמך מצוין‬ ‫‫בימים האחרונים. ‬
‫‫השאלה היא‬
‫‫מה אתה מתכוון לעשות בקשר לזה. ‬
‫‫לתקן את הטעות שלי, ‬
‫‫ולהציל את מריאן. ‬
‫‫אתה לא תציל את המסכנה הזאת. ‬
‫‫אתה לא יכול. ‬
‫‫אתה לא מוכן לעשות את מה שצריך להיעשות. ‬
‫‫הוא הרג אותה. הוא חנק אותה. ‬
‫‫הוא הרג אותה. ‬ ‫‫-את מאמינה שהוא הרג אותה?‬
‫‫הוא הרג אותה. ‬ ‫‫-את מאמינה למה שקרה?‬
‫‫תודה רבה לכל מי שהגיע. ‬
‫‫אני אתחיל בהקראה של "בלובירד'ס קסל". ‬
‫‫אתה. ‬
‫‫כולם, זה ג'ו. ‬
‫‫הוא סיים לכתוב את הספר שלי‬ ‫‫אחרי שמתתי בזרועותיו. ‬
‫‫אל תסתכל עליי, זה חלום שלך. ‬
‫‫מה עשית הפעם?‬
‫‫הכנסתי את מריאן ל... ‬
‫‫עשיתי טעות. אני צריך את המפתח. ‬ ‫‫-אתה עלוב. ‬
‫‫אוי, סליחה. פגעתי בך?‬
‫‫טוב, אבל אני מתה, ג'ו. ‬
‫‫מה את רוצה ממני?‬
‫‫סליחה. אני מנסה לשנות את טעויות העבר. ‬
‫‫אתה ממש לא מבין. ‬
‫‫אז תסבירי לי. ‬ ‫‫-אני מנסה. ‬
‫‫את מתגרה בי, בזמן שאני מנסה להציל מישהי. ‬
‫‫אתה לא מציל, ג'ו. ‬
‫‫לא, בבקשה! חכי!‬
‫‫אתה אמור להודות לה. ‬
‫‫היי, ג'ו. ‬
‫‫מה בדיוק קורה לי?‬ ‫‫-אתה עובר את זה. ‬
‫‫זה קשה, אבל בסוף תצליח. ‬
‫‫לאב, המפתח אצלך?‬
‫‫למה אתה כל כך צריך את המפתח?‬
‫‫טוב... ‬
‫‫אני אבין אם את כועסת. ‬ ‫‫-אני לא יכולה לכעוס, ג'ו. ‬
‫‫אתה דאגת לזה. ‬ ‫‫-אני מצטער. ‬
‫‫באמת?‬ ‫‫-לרגע לא רציתי שתמותי. ‬
‫‫לא השארת לי ברירה. ‬ ‫‫-כמובן. ‬
‫‫הייתי נסערת רגשית. בגדתי בך. ‬
‫‫דחפים... ‬
‫‫ובעיות בשליטה בהם. ‬ ‫‫-לא, אני לא מאשים אותך. ‬
‫‫אני לא עושה את זה. ‬ ‫‫-באמת?‬
‫‫זה חדש!‬ ‫‫-אני אומר שאני חושב ששנינו... ‬
‫‫נכון. טיעון מדהים. ‬
‫‫שנינו. ‬
‫‫אנחנו. ‬
‫‫שפת האהבה שלנו. ‬
‫‫זה לא אתה. ‬
‫‫אין פה דפוס. זה לא הדפוס שלך. ‬
‫‫אז זה צירוף מקרים?‬
‫‫פאק. ‬
‫‫בבקשה. בבקשה. ‬
‫‫מהי אהבה, ג'ו?‬
‫‫המילה. ‬
‫‫תגיד לי, ואתן לך את המפתח. ‬
‫‫אני מנסה... פעם באמת אהבתי אותך. ‬
‫‫זאת אהבה?‬
‫‫הדבר הזה שאתה עושה שתמיד נגמר... ‬ ‫‫-מה את רוצה שאגיד?‬
‫‫אני לא רוצה את זה אף פעם!‬ ‫‫-זה פשוט מה שאתה. ‬
‫‫אלוהים, ג'ו, תחשוב... תחשוב יותר. ‬
‫‫הנה. ‬
‫‫זה לא המפתח. ‬
‫‫מה זאת אומרת?‬
‫‫מישהו באמת צריך למות‬ ‫‫כדי שזה ייגמר אחת ולתמיד. ‬
‫‫בוקר טוב, פרופסור. ‬
‫‫אני יודע מה אני צריך לעשות. ‬
‫‫חתיכת חלום, מה?‬
‫‫צדקת. ‬
‫‫אם אשחרר את מריאן ואברח, הבעיה לא תיפתר. ‬
‫‫אני אשחרר אותה, ‬
‫‫ואז אני אעצור את המעגל הזה אחת ולתמיד. ‬
‫‫אתה לא אובדני. ‬
‫‫אתה לא רוצה למות. ‬
‫‫כל מה שרצית זה שיראו אותך, שיאהבו אותך, ‬
‫‫והיית מוכן לזכות באהבה הזאת בדרך הקשה. ‬
‫‫אם איזו כלבה אנוכית רוצה לסרב לך‬ ‫‫אחרי כל מה שעשית בשבילה, ‬
‫‫אז היא לא ראתה אותך מעולם. ‬
‫‫אחרי ככלות הכול, מגיע לך‬ ‫‫לקבל את כל מה שהרווחת. ‬
‫‫והיא צריכה להבין שיש רק דרך אחת. ‬
‫‫היא צריכה להסתכל לך בעיניים ולראות‬ ‫‫את המעמקים הגולמיים ומלאי התשוקה שלך. ‬
‫‫ואז לא לראות יותר שום דבר לעולם. ‬
‫‫בגלל זה ניתקתי אותך מעצמי, ‬
‫‫חתיכת אגומניאק מפלצתי. ‬
‫‫אני לעולם לא אהיה כמוך, לעולם. ‬ ‫‫ואני אוודא את זה. ‬
‫‫עכשיו תזוז הצדה!‬
‫‫פיבי לא ניצלה את הכסף שלה, בסדר?‬
‫‫לכן אני נוקט מהלכים. ‬
‫‫זה מה שאבא שלי אף פעם לא הבין, בסדר?‬
‫‫אי אפשר לנתק מישהו ופשוט... ‬
‫‫ופשוט לצפות‬ ‫‫שהדלתות ייפתחו בפניו, את מבינה?‬
‫‫אבל עכשיו... ‬
‫‫הגורל הושיב אותי במושב הנהג. ‬
‫‫את מבינה? זה הכסף שלי, ‬ ‫‫אלה החיים שלי, ואני... ‬
‫‫אני בשליטה עכשיו. ‬ ‫‫את מבינה? הכול תחת שליטה. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אני פשוט שמח שאשתי‬ ‫‫מקבלת את העזרה שהיא כל כך זקוקה לה. ‬
‫‫אלוהים, איזה כיף להגיד את זה. "אשתי"!‬
‫‫נחמד. מזל טוב. לקרוא לבחורים?‬
‫‫כן. ‬
‫‫כן, כמה שיותר, יותר טוב. ‬ ‫‫-בנים!‬
‫‫את מבינה? על זה אני מדבר. ‬ ‫‫שלום, בנים. מי הזמין אתכם?‬
‫‫בהנחה שיש לכם את שניהם, ‬ ‫‫אני מעדיף חומר סיכה על בסיס מים. ‬
‫‫לא נצטרך חומר סיכה. ‬ ‫‫-בלי חומר סיכה?‬
‫‫מגניב. ‬
‫‫היי, אתה יכול להנמיך קצת, אחי?‬
‫‫מה זה?‬
‫‫מה הוא עושה?‬
‫‫היי, את יכולה להרגיע אותו לרגע?‬
‫‫טוב, בסדר. בטטה. ‬
‫‫בטטה, בטטה, בטטה. זאת המילה הבטוחה. ‬
‫‫טוב. פאק. ‬
‫‫מי שלח אותך?‬
‫‫כמה משלמים לך? אני אשלם לך פי שלושה. ‬
‫‫אני אסדר אותך לכל החיים. ‬
‫‫אני נשוי לליידי פיבי‬ ‫‫בורנהול-בלקסוורת', בסדר?‬
‫‫הבעיה פה היא שאתה חושב‬ ‫‫שכסף יכול להציל אותך. ‬
‫‫זה לא קשור לכסף. ‬
‫‫הכול קשור לכסף. ‬ ‫‫אין דבר שלא קשור לכסף. בבקשה. ‬
‫‫רגע, רגע. לא!‬
‫‫אני צריך כמה דקות, חבר'ה. ‬ ‫‫אולי תלכו לאכול צהריים?‬
‫‫בטח, מר לוקווד. ‬ ‫‫-גם אתה. לך. ‬
‫‫קתרין, לכבוד מה... ‬ ‫‫-מה בדיוק עשית?‬
‫‫- אדם פראט נמצא מת -‬
‫‫אתה רוצה להגיב?‬ ‫‫-החבר שלך סבל קצת. ‬
‫‫לא בטוח שהייתי אומר שזה אסון. ‬ ‫‫-אתה דאגת שיהרגו אותו?‬
‫‫עשיתי מה שביקשת. ‬ ‫‫-לא ביקשתי ממך דבר כזה. ‬
‫‫שיחה בהולה לשירותי הבריאות, ‬ ‫‫הזכרת את אמא שלך, ‬
‫‫דאגת שאני אדע שהחרא הקטן הזה מעורב. ‬
‫‫לא רציתי שאדם ימות. ‬ ‫‫-אז למה הזכרת אותי בפניי, מתוקה?‬
‫‫אתה... ‬
‫‫ברור שאתה מגיב ככה, ‬ ‫‫כאילו שטיפשי מצדי להזכיר את זה. ‬
‫‫אין לי מושג למה באתי הנה, אתה... ‬
‫‫המקום הזה עלוב, דרך אגב. ‬ ‫‫אתה לא תראה אותי יותר. שלום. ‬
‫‫קתרין!‬
‫‫אני רוצה שתיקחי לך כמה ימים, ‬ ‫‫תסגרי פה עניינים, ‬
‫‫ואז תבואי איתי הביתה, לניו יורק. ‬
‫‫אתה הוזה. ‬ ‫‫-אני אעזור לך עם המוזאון, ‬
‫‫ואלמד אותך איך להוביל את החברה. ‬
‫‫לא, התשובה היא לא. הייתה סיבה לזה שעזבתי. ‬
‫‫אני יודע, ואני בטוח‬ ‫‫שנהנית מההרפתקה הקטנה שלך, ‬
‫‫אבל הגיע הזמן שתחזרי הביתה, מתוקה. ‬
‫‫עושה רושם שאין לך שום יכולת להבין. ‬
‫‫בניתי פה חיים שלמים, ‬
‫‫חיים שאני גאה בהם, שמשקפים את מי שאני, ‬
‫‫חיים שאני רוצה להמשיך לחיות, ‬ ‫‫בלי שתתערב לי כל הזמן!‬
‫‫אז את חושבת שיצרת לעצמך חיים עצמאיים?‬
‫‫איך היית קורא להם?‬ ‫‫-מתוקה, אין חכמה כמוך. ‬
‫‫באמת חשבת שפשוט אתן לך ללכת?‬
‫‫ההתמחות בגאוסיאן די התחילה את התהליך. ‬
‫‫על מה אתה מדבר?‬ ‫‫-דיברתי עם לארי בעצמי. ‬
‫‫בסדר. התמחות. ‬ ‫‫-כל העבודות שלך. הכול. ‬
‫‫כתבת פרופיל ב"ארט פורום", ‬ ‫‫הדירה שהיית צריכה לזכות בה במכרז, ‬
‫‫התביעה נגד הגלריה שלך שפשוט נעלמה, ‬
‫‫או התחקיר על הלקוח שלך, סיימון סו, ‬ ‫‫שלא התפרסם בטיימס, ‬
‫‫ואיך בדיוק נראה לך שאמצע כל המי-טו, ‬ ‫‫נער השעשועים שלך, מלקולם, ‬
‫‫זכה לזה שהתיק שהיה נגדו‬ ‫‫על הטרדה מינית ייסגר?‬
‫‫בגלל השנינות שלו?‬ ‫‫-למלקולם לא היה... ‬
‫‫לא, לא עד כמה שידוע לך. ‬
‫‫כי היית מאושרת איתו, קתרין!‬
‫‫בזכותי את מאושרת. ‬
‫‫בזכותי את מוגנת. ‬
‫‫כמו שהייתי עושה עם כל השקעה בכזה סדר גודל. ‬
‫‫יש לך שבעה ילדים. ‬
‫‫למה... ‬ ‫‫-כי את האחת. ‬
‫‫האחרים יותר מדי חמדנים‬ ‫‫או טיפשים או דפוקים בראש, ‬
‫‫ואני אוהב אותך הכי הרבה. ‬
‫‫מה את אומרת על זה?‬
‫‫בואי נפסיק עם השטויות, בסדר?‬
‫‫קיבלת את התהליך שלך, ‬ ‫‫אבל נמאס לי להעמיד פנים. ‬
‫‫יש לי כל דבר שאני רוצה בעולם הזה, ‬ ‫‫וזה כולל אותך. ‬
‫‫אתקשר אלייך בהמשך השבוע. נארגן הכול. ‬
‫‫אבל אני רוצה שתנהגי בזהירות, בסדר?‬
‫‫היי, היי. ‬ ‫‫-היי. ‬
‫‫לא ייאמן שהחזיקו אותי שם כל הלילה. ‬
‫‫תודה רבה שעזרת לי לשלם את הקנס. ‬
‫‫יש לך את... ?‬ ‫‫-בשביל מה אמרת שזה?‬
‫‫אפשר לדבר אחר כך? אני חייבת ללכת. ‬ ‫‫-אני מבין שאת ממהרת. ‬
‫‫סליחה, אני יכול רק לציין‬ ‫‫שבזבזתי את כל הבוקר שלי‬
‫‫בישיבה מחוץ לתחנת משטרה עם תיק מלא קטאמין?‬
‫‫ואת לא מוכנה להגיד לי למה. ‬ ‫‫-אני אגיד לך. ‬
‫‫אני הוזה לגמרי אם נדמה לי שאנחנו ביחד?‬
‫‫כן, צריך לדבר על זה. בקרוב. ‬
‫‫אבל לא כש... ‬ ‫‫-זה בסדר. ‬
‫‫המסר התקבל. ‬
‫‫תשכחי מזה. ‬
‫‫הנה. בהצלחה. ‬ ‫‫-תודה. ‬
‫‫זוזו! סליחה!‬
‫‫עצור! אל תהרוס את העתיד שלך עם קייט‬ ‫‫בשביל איזו שבורה שלא שווה את זה. ‬
‫‫זה בדיוק מה שאני מתכוון לעשות. ‬
‫‫אני שברתי אותה. אני אשם. ‬
‫‫אז אני אשחרר אותה, ‬
‫‫ואז אוודא שלא אפגע יותר באף אחד לעולם. ‬
‫‫מריאן... ?‬
‫‫אוי, לא, לא. ‬
‫‫נו כבר. ‬
‫‫תראה מה זה. ‬
‫‫היא דאגה לזה במקומך. ‬
‫‫כצפוי, אם השארת לה בקבוקון מלא כדורים. ‬
‫‫אולי הייתי צריך להזכיר לך. ‬
‫‫יכולת לעצור את הסבל שלה, ג'ו, ‬ ‫‫אם רק היית מקשיב לי. ‬
‫‫אולי מעכשיו תעשה בדיוק מה שאומר לך. ‬
‫‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬