Tidigare i You:
Jag är ingen kallblodig psykopat.
Två matskedar jordnötsolja.
Sluta!
Du försökte intala dig själv att du räddade dem från en skuggmördare.
Berätta var hon är!
Du hällde allt mörker du hatade i ett kärl du beundrade,
i ett litet paket du gärna kan ta en öl med.
Överraskning!
Vi är förlovade!
Du är inte stabil.
Min far är världens värsta man.
Vi har inte haft kontakt sen jag var 20.
Jag är inte Joe.
Jag håller dig bara här tills han kommer för att döda dig.
Duktig pojke.
Du har inte sett det bästa än.
Kom igen.
Du har varit där förut.
Ja, okej.
Jag kommer tillbaka så fort jag kan.
Här borta.
Jag är ledsen.
Fan.
Jag är l… Här.
Ja, här.
Här.
Du har all rätt att vara arg, men jag ska få ut dig.
Lova inget du inte kan hålla.
Joe…
…du vet väl att du kan lita på mig?
-Du kan släppa ut mig. -Jag…
Jag ska.
-Det här är känsligt. -Jag ska inte berätta för nån.
Jag vill vara med min dotter.
Juliette är den enda säkerheten du kan behöva.
Du kommer att vara med henne. Jag ville aldrig det här.
Nåt händer med mig. Jag ska fixa det. Jag ska fixa allt.
Joe…
…snälla…
…släpp ut mig.
Nu när alla hemligheter är avslöjade har vi ett bröllop att gå på.
Du dödade Montrose. Det är bäst att inte skippa saker.
Jag måste gå. Jag kommer tillbaka först imorgon.
En macka kanske inte räcker, men jag kanske…
Fan.
-Jag kanske kan… -Det finns inget där.
Allt är borta.
Tro mig, mackan räcker. Tack.
Jag vet att det här verkar fånigt, men…
Tills jag kommer tillbaka imorgon…
…tidigt.
Med en plan.
Jag lovar.
Herrejävlar.
Marienne, kan vi inte ringa polisen? Om vi gömmer dig, då?
Så länge han är vid liv kommer han att jaga mig.
Jag bara… Jag måste bara tänka.
Om han inte var det, då?
Inte var vad?
Vid liv.
Det är du eller han. Det är vad du säger.
-Nadia, har du nånsin dödat nån? -Självklart inte.
-Varför tror du att du kan det? -Han är ett monster.
-Som är större och galen. Nej. -Jag…
Jag gör det.
Mitt barn är där ute.
-Jag skulle inte blinka. Om du kan… -Knocka honom.
Minns du seriemördaren i LA?
Den misslyckade skådespelaren? Han använde ketamin på sina offer.
Han högg dem bakifrån.
-Okej. -Min pojkvän kan skaffa ketamin.
Och…
Jag hämtar en borr till dörren.
Och en kniv.
En kniv till mig.
Fan.
Nadia.
Du behöver inte.
Jag är en främling.
Marienne, du är en person.
Och du är mamma. Det är inte rätt.
Vi ska få ut dig.
Visst, om du menar allvar.
Jag är lika allvarlig som kukmässling.
Femton Sundry House över hela världen.
Utvalda möjligheter, endast vänner, väldigt exklusivt.
Med risk för att vara burdus - varifrån kommer dina pengar?
Sist vi hördes var du inte direkt tät.
En förlovningsfest är lovande, om du får henne till altaret.
Om? Steve, det här är festen.
Här kommer bruden, ikväll.
Din smarta lilla manshora.
Vet damen om att du spenderar hennes miljoner?
Det var praktiskt taget hennes idé.
-För lady Phoebe. -Ja.
Bättre?
Åh, ja.
Ja, jag känner så mycket. Kate!
Hej. Ni ser ut att må bra.
Sophie, kan vi få rummet?
Jag är i baren, naturligtvis.
Oroa dig inte.
Familjen är meningslös.
Det lärde jag mig när Sime dog.
Oroa dig inte?
Mamma fick reda på att det är ett bröllop, så de bojkottar det.
Det är okej.
Jag sa åt städerskorna att hälla salt i skurvattnet för att skydda oss.
Tror du Diana åt på sin bröllopsdag? Hon såg så obefläckad ut.
Sharon Tate föredrog ögonskugga.
Behöver jag mer rouge?
-Har du ätit idag? -Varför är du så allvarlig?
Jag hörde Adam prata.
Visste du att han planerar en franchise
och säger till investerarna att du finansierar det?
Du vet hur han är. Tänker alltid ett steg i förväg.
Phoebe…
Du…
Phoebe, hör på.
Gift dig inte med honom.
Har mamma pratat med dig?
Nej, jag är din vän.
-Som ber dig ställa in. -Det är lite sent för det.
-Håret tog tre timmar. -Det här är allvarligt.
Din vänlighet och förmåga att se det goda i folk
är det bästa med dig, men folk utnyttjar det.
-Kallar du mig dum? -Nej, du uppfostrades att hänga med.
Han drar nytta av det. Det är inte rätt.
-Du säger att jag inte vet vad jag tycker. -Just nu tror jag inte att du gör det.
Du borde gå ner, Kate.
-Jag försöker skydda dig. -Jag är ingen sagoprinsessa.
Jag behöver inte mjukt tal och pjosk.
Du sa själv att du aldrig har upplevt äkta kärlek.
Så jag måste tro att du är förvirrad. Vi ses där nere.
-Hör på. -Nej, gå din väg. Nu!
Okej, jag går.
Vem som helst med ett skarpt öga kan finkamma Internet
och hitta erbjudanden om falska ID-kort förkläddatill inlägg om Beanie Babies.
Jag har inte mycket tid på mig att hitta ett sätt att lämna landet
efter att jag har släppt Marienne.
Du kan googla prostituerade sen. Kom igen.
Jag accepterar att du är en manifestation av en mörk del av mig själv,
men du får gärna hålla käften så att jag kan fixa mitt misstag i fred.
NÄR KOMMER DU HIT? DU HITTAR MIG I BAREN.
-Vad gör du? Kate behöver dig. -Marienne behöver mig mer.
Brittisk invasion.
Du vet vad det betyder. Kate i miniklänning.
BRITTISKT PASS I MORGON?
Ett fingerknull under ceremonin.
Förlåt. Vill du ha ett pärlhalsband, din hycklare?
Skaffa ID, sätt timer för att släppa ut Marienne,
åk till Spanien med slappare visumkrav.
BEHÖVS SNARAST
Jag hade en plan, men om du insisterar på att ignorera mig
får jag väl förstöra överraskningen.
Har du kollat frysen?
Minns du Vic?
Du tog det innan du tryckte ner honom i Simons grav.
-Vad ska jag göra med det här? -Vad tror du? Döda Marienne.
Hon förtjänar inte att lida.
Nej.
TOPPEN. LÅT OSS PRATA.
Nej.
Det här är min lösning.
Ett skitpass? Tror du inte att du åker fast?
SKICKA INFORMATION
Jag som trodde att du inte kunde bli mer förvirrad.
Vad händer nu?
Jag ska träffa Kate. Marienne ska inte dö.
Jag tänker släppa henne. Du kan inte göra nåt för du finns inte!
Vi får väl se.
Det händer aldrig nåt bra på Sundry House.
Jag kommer inte att sakna det här stället.
Men dig kommer jag att sakna.
Vill du ha en drink till?
Jag borde nog låta bli. Jag har redan druckit tre.
Du…? Vad har jag missat?
Att jag misslyckades med att rädda min bästa vän från sin fitta till fästman.
Mitt uppdrag är tydligt:
Tillbringa min sista stund med dig
och hjälpa dig att rädda din vän från förutnämnda fitta.
Så vad är planen?
-Planen? -Ja, för att stoppa bröllopet.
Jag vet inte.
Phoebe har nåt sorts maniskt anfall.
Jag hittade det här på golvet, starkt lugnande medel.
Hon tar så många mediciner. De är utspridda i byggnaden.
Jag gick för långt, och hon stötte bort mig.
Så jag vet inte. Jag måste tänka lite.
Berusad.
Sårbar.
Ta henne till garderoben och doppa kuken.
-Jag kanske kan prata med Phoebe. -Adam kommer inte att göra det lätt.
Då är det här en möjlighet att tackla det som ett lag.
-Kan du distrahera honom? -Med nöje.
-Phoebe, hej. -Det är okej, du kan släppa in honom.
Jonathan!
Du rara, skäggiga ängel.
Vad stilig du är.
-Jag är så glad att du kom. -Tack.
Raring, kila iväg och ge Kate ett ligg.
Hon behöver det ikväll. Hon är spänd.
Det kanske jag gör. Jag vill säga grattis.
Jag hörde att det inte bara är en fest.
Oroa dig inte. Jag är glad för din skull.
Jag hoppas att Kate och jag en dag
kanske kan få det ni har, så småningom.
Ja, det önskar jag också.
Får jag fråga vad du menar med det vi har?
En gnutta tvivel.
Det är min väg in.
Jag vet, förstås. Jag undrar bara hur du uppfattar det.
När jag gifte mig skyndade vi oss till altaret.
Det fördärvade oss.
Jag ville vilja gifta mig med henne, och däri låg katastrofen.
Det är inte alls som ni två.
Nej.
Sannerligen.
Säg sanningen som du alltid har gjort.
Säger du det här för att du tror att jag gör ett misstag?
Försöker du ta min tjej, Moore?
Inte en chans.
Sötnos.
Sötnos, mår du bra?
Ja.
-Ja. -Vad sa du?
-Jag sa inget… -Hon är upprörd. Vad sa du?
-Jag sa inget. -Ni borde gå, båda två.
-Nej. -Zbyshek, visa dem ut.
-Phoebe, se på mig. -Få ut dem.
Sir?
Vi misslyckades totalt.
Jag får åtminstone följa dig hem en sista gång.
Jag förespråkar fortfarande det där ligget.
Varför försöker jag hjälpa dig?
Du skulle kunna känna smaken av henne just nu…
…om du inte var fast besluten att vara så olycklig.
Vad var det du sa till Phoebe den första kvällen i Sundry House,
det som förändrade hennes liv?
Jag vet faktiskt inte.
-Allvarligt? -Jag önskar att jag kom ihåg vad det var.
-Det kan vara ett råd jag kan behöva. -Samma här. Jag är så besviken.
Jag ställde verkligen till det ikväll.
Jag ger inte upp. Henrik VIII gav oss inte skilsmässa för intet.
Jag önskar att vi kunde fortsätta gå för evigt.
Det var trevligt…ikväll.
Lagarbetet.
Trots mitt stora misslyckande.
Vad lämnar jag dig med? Vad är viktigast?
Du är en bra människa.
Jag struntar i om det är jobbigt att höra.
-Om jag aldrig ser dig igen… -Varför skulle du aldrig se mig igen?
En komet kan förinta planeten. Ja…
-Okej. -Du är bra.
När jag är med dig känns det som att jag kan vara bra.
-Jag är inte bra på komplimanger. -Men kometen.
-Så bara… -Kometen… Okej.
Världen är inte snäll eller rättvis,
så jag vill att du ska veta att du har förändrat mig…
…som ett öppet fönster förändrar ett mörkt rum.
Det är det vackraste nån har sagt till mig.
Och här är vi nu.
Vid vårt slut.
Vänta.
Mrs Moolvi kommer inte att gilla det.
Hon kommer att förstå när jag förklarar att kvarterets mest fantastiska kvinna,
förutom mrs Moolvi, kommer att bjuda upp mig
till sin lägenhet.
Men du kommer att säga nej.
Jag kan inte säga adjö.
Hur ska jag…?
Jag har några saker jag måste ta hand om.
Jag ringer dig.
Lovar du?
Sov gott.
Du är en dåre.
Om ändå jag hade en tjej som du, som finansierar mina geniala idéer.
Phoebe och jag är ett team.
Jag råkar vara hjärnan bakom operationen,
och hon är min vackra sagoprinsessa som förtjänar att dyrkas.
Ursäkta mig, jag ska bara…
Åh, ja.
Herregud. Det är colombianskt eller kubanskt, va?
Ja, jag vet vad tvångsintagen innebär.
Jag vill bara veta var hon är inlagd.
Jag… Jag får ringa tillbaka.
Gällde det Phoebe?
Det är på nyheterna.
Självklart.
De som såg henne vandra på gatorna förvirrad
tyckte det var lämpligare att ta en bild av ett sammanbrott än att hjälpa henne.
-Jag är ledsen. Kan jag göra nåt? -Nej. Jag kan psykiatri, tack vare mamma.
Med Phoebe finns det inte mycket att göra eftersom hennes man bestämmer över allt:
Hennes medicin, boende…
För att inte tala om allt hon äger. Han är säkert glad som en lärka.
Vi byter ämne. Varför är du här?
Får inte en pappa dyka upp och ge sin dotter en kopp kaffe?
Okej, eftersom du frågar, jag är här för att jag behöver dig.
-Kan du släppa museet? -Att ta över företaget.
Okej…
Vilka skelett kommer att ramla ut ur vilken garderob?
-Så är det inte. -Jag tror dig inte.
Hur många barn har dött den här gången?
Du måste förlåta dig själv.
Alla jobb har en inlärningskurva.
Du är inte dina misstag.
Det har du bevisat varje dag sen du lämnade oss.
Jag är så stolt över dig.
Jag behöver dig här när jag kör på för full maskin,
när vi kan göra stora saker.
Jag vill att det ska vara vi, och sen du.
Vad vill du att jag ska göra, gå ner på knä?
-Jag ber dig här och nu. -Nej, sluta. Upp med dig.
Det jag vill att du ska förstå är…
…att jag tänker på vad jag gjorde…
…och hatar mig själv.
Kom och rädda 10 000 barn för varje du skadade.
Kan du göra det? Här?
Med det här löjliga galleriet och den här lilla professorungen?
-Det är orättvist. -Som så mycket är.
Men det här livet, Katherine…
Det är för litet för dig.
Acceptera det jag erbjuder, kom och var nån verklig.
Jag kom ihåg att du gillar sötsaker på morgonen.
Jag har en plan.
Jag jobbar på detaljerna, men du får träffa Juliette snart.
Lögnare.
Vet du hur Juliette mår?
-Har du kollat, eller…? -Jag…
Jag minns inte. Jag fyller i några luckor.
-Kan du? -Självklart.
Jag…
-Jag minns inte var… -Min telefon är under presenningen.
Hon bor hos min vän Beatrice.
HEJ.
KONTAKTAR DU MIG NU? VI TRODDE DU FÖRÄNDRADES
Åh, nej.
JAG KAN FÖRKLARA
DU FÖRLORAR VÅRDNADEN J:S FARMOR TAR HENNE
Helvete.
KOM INTE TILLBAKA
-Vad? -Det här kommer att krossa henne.
Joe.
Det är Juliettes farmor.
Hon ska visst få vårdnaden. Hon ska ta med Juliette till USA.
-Jag kan fixa det här också. Jag svär… -Hon kommer att vinna.
Jag tog Juliette och övergav henne.
-De… -Vad har jag gjort?
De tror att jag har fått ett återfall. Jag får aldrig se min dotter igen.
Du kan lika gärna döda mig.
Hur fixar jag det här?
Hon bönar och ber.
Skulle du inte bli lättad om du gjorde slut på hennes lidande?
Nej, injektioner i flytande form.
Ja, jag menar allvar.
Jag förklarar sen. Kan du få tag på det?
Tack, Edward. Du är fantastisk. Okej, hej då.
Fan.
-Fan. -Stanna där du är.
-Det är en nödsituation. -Det är det alltid.
Det är min mosters diabeteskit. Jag glömde det hos mamma.
Hon måste få tillbaka det.
Vad har du i tröjan?
Nej…
Okej, kliv åt sidan nu.
-Varför packar du? -Tidslinjen är påskyndad.
Varför det? För att Marienne måste rusa till Juliette?
Eller så dödar du henne, följt av en bagel. Dramatiken.
Jag kan inte ens förklara hur lite jag bryr mig om vad du tycker.
Ta ditt förnuft till fånga.
Du tror att du ska komma långt med ett pass från en tonåring i Peckham.
För vad?
För att rädda en knarkare som knullade dig medan din familj väntade.
-Håll käften. -Som…
Som inte var det minsta tacksam för att du gjorde dig av med hennes ex.
Knip igen!
Som lämnade sitt barn för att vandra runt i ett främmande land.
Det är klart hon blev kidnappad.
Starkt lugnande medel.
Varför ger du upp allt för en patetisk kvinna som hatar dig?
Men snälla.
-Vad gör du? -Får tyst på dig tills imorgon.
Tack, Phoebes piller.
Fan, vad är klockan?
Tåget går om två timmar. Dags att gå.
Okej.
Jag har ordnat allt.
Det är mycket jag inte kan fixa, men jag kan ställa det här till rätta:
Du är fri.
Ett ögonblick.
Så, 1-2-1-3-8-9.
Förlåt, vänta. Så, 3-8-9.
-Vad…? -Vad är det?
Vad har du gjort?
Jag har inte gjort nåt.
-Jordnöt… Jordnötsolja. Jag… -Nej. Du är inte allergisk.
Jag skulle veta om du var allergisk. Vad menar du? Vad är det?
Marienne.
Nej.
Håll ut.
Fan!
Kom igen!
Jonathan, ditt pervo.
Letar du efter den här?
Gemma?
-Du är död. -Det vet jag väl.
Vill du fly till sjöss, eller är det ännu en rolig helg på Hampsy?
Hör på…
…jag behöver nyckeln.
Jag behöver en ursäkt.
Hon har en anafylaktisk… Okej.
Jag är ledsen.
-Jag är ledsen för det som hände, men… -Hände?
Jonathan. Ursäkta, Joe.
-Du dödade mig. -Jag vet.
Du gav mig inte ens en rejäl omgång först. Hur vågar du?
-Snälla, Gemma. -Vad händer annars? Ut med språket.
Du… Du dissocierade, så det räknas inte.
-Snälla, försök förstå. -Det gör jag.
Du var tvungen.
Jag var dig på spåren.
Självbevarelsedrift och så, men faktum är…
…att jag aldrig hade kunnat föreställa mig vad du faktiskt är.
Jag vet vad jag är.
Det har du klargjort för dig själv de senaste dagarna.
Frågan är: Vad ska du göra åt det?
Fixa mitt misstag…
…och rädda Marienne.
Du ska inte rädda den stackars kvinnan.
Du kan inte.
Du är inte villig att göra det som krävs.
Han dödade henne. Han ströp henne.
-Han dödade henne. -Kan du fatta att han dödade henne?
-Han dödade henne. -Kan du fatta vad som hände?
Tack för att ni kom.
Jag börjar med att läsa Riddar Blåskäggs borg.
Du.
Allihop, det här är Joe.
Han skrev klart min bok efter att jag dog i hans armar.
Titta inte på mig. Det är din dröm.
Vad har du nu gjort?
Jag satte Marienne i…
-Det var ett misstag. Jag behöver nyckeln. -Du är patetisk.
Förlåt, sårade jag dig?
Jag är ju död för fan.
Vad vill du mig?
Jag är ledsen. Jag försöker rätta tidigare misstag.
Du fattar inte.
-Berätta, då. -Jag försöker.
Du hånar mig medan jag försöker rädda en kvinna.
Du räddar inte.
Nej, snälla! Vänta!
Du borde tacka henne.
Hej, Joe.
-Vad fan är det som händer? -Du går igenom det.
Det är svårt, men du kommer dit.
Love, har du nyckeln?
Varför behöver du nyckeln?
Tja…
-Jag förstår om du är arg. -Jag kan inte vara arg.
-Det såg du till. -Jag är ledsen.
-Va? -Jag ville inte se dig död.
-Du gav mig inget val. -Självklart.
Jag var känslosam och otrogen.
-Problem att kontrollera impulser. -Nej, jag klandrar inte dig.
-Det gör jag inte. -Inte?
-Det var nytt. -Jag… Jag tror att vi båda…
Just det. Fantastisk poäng.
Vi.
Oss.
Vårt kärleksspråk.
Inte du.
Inte ett mönster. Inte ditt mönster.
Så, är det här ett sammanträffande?
Helvete.
Snälla.
Vad är kärlek, Joe?
Med små bokstäver.
Berätta, så får du nyckeln.
Jag försöker… Jag älskade dig verkligen en gång.
Är det kärlek?
-Det du gör som alltid slutar med… -Vad vill du att jag ska säga?
-Jag vill aldrig att det ska bli så! -Det är bara sån du är.
Herregud. Tänk… Tänk efter.
Här.
Det är inte nyckeln.
Vad menar du?
Nån måste dö för att det här ska ta slut.
God morgon, professorn.
Jag vet vad jag måste göra.
Vilken dröm det måste ha varit.
Du hade rätt.
Att befria Marienne och fly kommer inte att lösa problemet.
Jag ska befria henne.
Sen ska jag bryta cykeln en gång för alla.
Du är inte självmordsbenägen. Du vill inte dö.
Du ville bara bli sedd, bli älskad.
Du har varit villig att förtjäna det den hårda vägen.
Om nån självisk bitch vill avvisa dig efter allt du har gjort för henne
har hon aldrig sett dig.
Du förtjänar allt du har förtjänat.
Hon måste förstå att det bara finns ett sätt.
Hon måste se in i dina ögon en gång, och se ditt råa, passionerade djup.
Och sen aldrig se nåt igen.
Det var därför jag skar ut dig, ditt egoistiska djur.
Det här kommer aldrig att vara jag. Det ska jag se till.
Ur vägen, för fan!
Phoebe drog inte nytta av sina pengar.
Det är därför jag agerar.
Det är vad min pappa aldrig fattade.
Man kan inte bryta med nån och bara…
Och förvänta sig att dörrar ska öppnas.
Men nu…
…har ödet satt mig i förarsätet.
Det är mina pengar. Det är mitt liv. Och jag…
Jag har kontroll nu. Jag har allt under kontroll.
Okej.
Jag är så glad att min fru får den hjälp hon så desperat behöver.
Jag älskar att säga det - min fru!
Så fint. Grattis. Ska jag kalla på killarna?
Ja.
-Ju fler, desto bättre. -Grabbar!
Det är det här jag menar. Hej, pojkar. Vem beställde er?
Om ni har båda föredrar jag vattenbaserat glidmedel.
-Vi behöver inget glidmedel. -Inget glidmedel?
Galet.
Kan du…? Kan du skruva ner det lite?
Vad fan är det där?
Vad gör han?
Kan du be honom lugna ner sig?
Okej, sötpotatis.
Sötpotatis.
Sötpotatis, det är stoppordet.
Okej. Fan.
Vem skickade er?
Vad får ni betalt? Jag kan tredubbla det. Jag kan försörja er för livet.
Jag är gift med lady Phoebe Borehall-Blaxworth.
Problemet är att du tror att pengar kan rädda dig.
Det handlar inte om pengar.
Det handlar alltid om pengar. Snälla…
Vänta, nej!
Hörni, jag behöver några minuter. Ni kan väl ta lunch?
-Visst, mr Lockwood. -Du också, Hugo.
-Vad förskaffar oss…? -Vad fan har du gjort?
ADAM PRATT HITTAD DÖD
-Vill du kommentera? -Lite hårt för din vän.
-Jag skulle inte kalla det en tragedi. -Så du lät döda honom?
-Jag gjorde det du bad om. -Jag bad aldrig.
Du ringde sjukvården, åberopade din mamma, sa att han var inblandad…
-Jag ville inte att Adam skulle dö. -Så varför nämnde du honom i min närvaro?
Du är…
Självklart svarar du så här, som om jag var dum som nämnde det.
Jag vet inte varför jag kom hit, din…
Det här stället är patetiskt. Du får aldrig se mig igen. Hej då.
Katherine!
Ta några dagar, avsluta allt och kom sen hem till New York.
-Det är vanföreställningar. -Jag smyger in dig på museet och lär dig.
Nej, jag slutade av en anledning.
Ja, och du har säkert njutit av äventyret. Men det är dags att komma hem.
Du verkar helt oförmögen att förstå att jag har byggt upp ett helt liv här,
ett jag är stolt över, som speglar den jag är,
ett jag vill fortsätta leva utan din ständiga jävla inblandning!
Så du tror att du har skapat ett självständigt liv?
-Vad skulle du kalla det? -Du är så smart man kan bli.
Tror du verkligen att jag bara skulle släppa dig?
Praktikplatsen på Gagosian satte bollen i rullning.
-Vad pratar du om? -Jag ringde Larry själv.
-Okej, en praktikplats. -Vartenda jobb, alltihop.
Profilen i Artforum, lägenheten du vann i budgivningskriget,
stämningen mot ditt galleri som lades ner, exposén The Times inte skrev om Simon Soo…
Och hur i hela MeToo-helvetet tror du att din leksak Malcolm
fick åtalet om sexuella trakasserier nedlagt?
-Med sin kvickhet? -Malcolm hade inte… Han hade inte…
Nej, inte så vitt du vet!
För att han gjorde dig lycklig.
Jag håller dig lycklig.
Jag håller dig säker.
Som jag skulle med alla investeringar av den här storleken.
Du har sju barn.
-Varför…? -Du är den rätta.
De andra är för giriga, dumma eller knäppa.
Jag älskar dig mest, vad sägs om det?
Vi skippar skitsnacket.
Du har haft din process, men nu slutar vi låtsas.
Jag äger allt jag vill ha, inklusive dig.
Jag ringer dig senare i veckan. Vi ordnar det.
Men kör försiktigt.
-Hej. -Hej.
Tänk att de höll kvar mig.
Tack för att du hjälpte mig betala böterna.
-Har du…? -Vad var det här till för?
-Kan vi prata om det senare? Jag måste gå. -Jag förstår att du har bråttom.
Får jag bara snabbt påpeka att jag tillbringade hela morgonen
utanför en polisstation med en ryggsäck full av ketamin?
-Och du säger inte varför. -Jag ska.
Lurar jag mig själv i att tro att vi är ihop?
Vi borde prata om det här, snart.
-Men inte… -Det är okej.
Budskapet mottaget.
Glöm det.
-Här. -Tack.
Lycka till med det.
Undan! Ursäkta!
Stanna!
Förstör inte din framtid med Kate över en ovärdig, knäckt kvinna.
Det är precis vad jag ska göra.
Jag knäckte henne. Det här är mitt fel.
Så jag ska släppa henne fri
och sen se till att jag aldrig skadar nån igen.
Marienne?
Åh, nej.
Kom igen.
Ser man på.
Hon tog hand om det åt dig.
Som kan förväntas om man lämnar en pillerburk här.
Jag kanske borde ha påmint dig.
Du kunde ha gjort slut på hennes lidande om du hade lyssnat på mig.
Från och med nu kanske du gör precis som jag säger.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson