‫‫בפרקים הקודמים של "את":‬
‫‫ובכן. צרה צרורה, לא?‬
‫‫אני הוזה, נכון?‬
‫‫האם הרגת אותי? כן. ‬
‫‫הוא לא שיקר, ג'ו. הוא לא ידע מי אתה. ‬
‫‫מריאן באמת מוחזקת בכלוב. ‬ ‫‫-תגיד לי איפה היא. ‬
‫‫אתה כבר יודע איפה, ‬ ‫‫כי אתה ואני הם אותו אדם. ‬
‫‫קורה לי משהו, אבל אני אסדר את זה. ‬
‫‫אני אסדר הכול. ‬ ‫‫-כל עוד הוא בחיים, ‬
‫‫הוא ימשיך לחפש אותי. ‬ ‫‫-ואם הוא לא יהיה?‬
‫‫בזבזתי את כל הבוקר שלי מחוץ לתחנת משטרה‬
‫‫עם תיק מלא קטאמין, ‬
‫‫ואת לא מוכנה להגיד לי למה. ‬ ‫‫-אני אגיד. ‬
‫‫תשכחי מזה. ‬ ‫‫-תודה. ‬
‫‫בהצלחה. ‬
‫‫חברים שלך נרצחו. ‬
‫‫פיבי, נחטפת. את צריכה לנוח. ‬
‫‫אבא שלי הוא האדם הכי נורא בעולם. ‬
‫‫אני רוצה לפלס לעצמי דרך. ‬
‫‫אני מאמין שאת יכולה‬ ‫‫להיות מי שאת רוצה להיות. ‬
‫‫יש לי כל דבר שאני רוצה בעולם הזה, ‬ ‫‫וזה כולל אותך. ‬
‫‫מה אני אמור לעשות איתו?‬ ‫‫-מה נראה לך? להרוג את מריאן. ‬
‫‫מישהו באמת צריך למות‬ ‫‫כדי שזה ייגמר אחת ולתמיד. ‬
‫‫אני יודע מה אני צריך לעשות. ‬ ‫‫-אתה לא אובדני. אתה לא רוצה למות. ‬
‫‫תעוף הצידה!‬ ‫‫-תראה מה זה. ‬
‫‫יכולת לעצור את הסבל שלה, ג'ו, ‬ ‫‫אם רק היית מקשיב לי. ‬
‫‫אולי מעכשיו תעשה בדיוק מה שאומר לך. ‬
‫‫הפרק כולל סצנות התאבדות, ‬
‫‫שייתכן וחלק מהצופים יוטרדו ממנו. ‬
‫‫אם את/ה או מישהו ממכריך סובלים מקשיים, ‬
‫‫ניתן למצוא מידע ומשאבים נוספים בכתובת‬
‫‫www. wannatalkaboutit. com/il‬
‫‫בסיפורו של טוביאס וולף, "כדור בראש", ‬
‫‫הגיבור עומד למות. ‬
‫‫החלק הזה לא פתוח לדיון. ‬
‫‫- אנא תשאירו אותי במקום שבו אימצא. -‬
‫‫עם כל הכבוד, נראה לי‬ ‫‫שהכי טוב לזרוק אותך במחסן העצים. ‬
‫‫תעשה לה מלקולם. ‬
‫‫השאלה היחידה היא‬ ‫‫כיצד הוא יבלה את רגעיו האחרונים. ‬
‫‫היא רוצה שג'ולייט תדע. ‬
‫‫כדי שהיא לא תחכה לאמא שלה לנצח. ‬
‫‫נראה שהסיפור טוען שהמוות הזה הוא סוף הולם. ‬
‫‫רגע, אז אתה אומר‬
‫‫שהוא רוצה למות?‬
‫‫מה דעתך?‬
‫‫יכולתי להמשיך בעבודה הזאת עשרות שנים, ‬
‫‫אבל היום אני אפרוש ממנה ומהכול. ‬
‫‫מתברר שלא נעים לדעת שאתה הולך למות. ‬
‫‫לדעתי הוא היה במקום הלא נכון‬ ‫‫בזמן הלא נכון. ‬
‫‫לא, לדעתי זה חסד. ‬
‫‫תמשיך. ‬
‫‫למות כשאתה חושב על מה שאתה הכי אוהב... ‬
‫‫זאת מתנה. ‬
‫‫מה לעזאזל?‬
‫‫ויקטוריה, בלי טלפון, בבקשה. ‬
‫‫סליחה, אבל ריס מונטרוס נמצא מת ביער. ‬
‫‫רגע, מה?‬
‫‫טוב, כבר איבדת אותם. ‬
‫‫אתה יכול באותה מידה... ‬ ‫‫-אתם משוחררים. ‬
‫‫היי. ‬ ‫‫-היי. ‬
‫‫תודה שבאת. ‬
‫‫אני מבין ששמעת על מונטרוס. ‬
‫‫נדיה, תגידי את האמת. ‬
‫‫הייתי סתם סטוץ וסוחר מזדמן?‬
‫‫לא. ‬
‫‫לא, להפך. ‬
‫‫אז מה קורה פה?‬
‫‫אני רוצה לספר לך. אני ממש, ממש רוצה. ‬
‫‫אני מרגישה שאני משתגעת, ו... ‬
‫‫אתה היחיד שאני סומכת עליו. ‬
‫‫ואני גם לא רוצה לאבד אותך, ‬ ‫‫ואני ממש מצטערת שהרחקתי אותך. ‬
‫‫אני באמת פוחדת שאולי לא תאמין לי, ‬ ‫‫אבל הנה זה בא. ‬
‫‫תקרא את זה, ואחר כך אני אראה לך משהו. ‬
‫‫- רצח והתאבדות במדרה לינדה -‬
‫‫תקרא. ‬
‫‫זה פה למטה. ‬
‫‫לא, לא... איך?‬
‫‫לא, לא, היה פה כלוב. ‬ ‫‫היה פה כלוב זכוכית. מה הולך כאן?‬
‫‫מה? כמו מה שלאב קווין עשתה?‬
‫‫אני חושבת שזאת לא הייתה לאב קווין. ‬ ‫‫אני חושבת שזה היה הוא לאורך כל הדרך. ‬
‫‫אני חושבת שהוא בא הנה, והרג אותה. ‬ ‫‫-נדיה, נדיה. מה קורה פה?‬
‫‫אוי, אלוהים. פרצתי לדירה שלו, ומצאתי מפתח. ‬
‫‫כשהגעתי הנה, ‬ ‫‫היה פה כלוב, והייתה בתוכו אישה. ‬
‫‫כאילו, נעולה בכלוב?‬ ‫‫-אני לא משקרת. ‬
‫‫ואני לא משוגעת. ‬ ‫‫לא הייתי אפילו כותבת סיפור כל כך אפל. ‬
‫‫הוא החזיק אותה בכלוב, ואז בא לשיעור. ‬ ‫‫אתה יכול להאמין לי, או לא. ‬
‫‫אני מאמין לך. ‬
‫‫שאלה אחת. למה בלי משטרה?‬ ‫‫-כי הם יתחילו לחטט. ‬
‫‫הם ישאלו שאלות, ואז הוא יקלוט אותם ויברח. ‬
‫‫אנחנו צריכים לתפוס אותו על חם, ‬ ‫‫אחרת אין טעם. ‬
‫‫אנחנו?‬
‫‫אלא מי?‬
‫‫- את -‬
‫‫מר ארנסט פוי, בן 62, צפר נלהב... ‬
‫‫צפר? אתם צוחקים עליי. ‬
‫‫אין סיכוי שהטמבל הזקן הזה פשוט נתקל בגופה. ‬
‫‫מה, כיסית אותה בעלים?‬
‫‫.. נטלו, כך נמסר, דגימות דנ"א מהזירה. ‬
‫‫אנחנו צריכים לדבר על זה. ‬
‫‫גילוי הגופה... ‬ ‫‫-מה אתה עושה בדיוק? אוי, באמת. ‬
‫‫תגיד לי שזה לא מכתב. ‬
‫‫גזרתי על ג'ולייט לחיות את חייה במחשבה‬ ‫‫שאימה מתה כמו נרקומנית. ‬
‫‫לאב צדקה. ‬
‫‫אם אישאר פה, הכול יהיה יותר רע. ‬
‫‫אתה לא אובדני. ‬
‫‫אתה מרגיש אשמה, והפתרון שלך הוא להתכתב. ‬
‫‫תתבוסס בצערך אחר כך. ‬
‫‫טום לוקווד טמן לנו פח. ‬
‫‫הוא יחפש אותך, ג'ו. ‬
‫‫אתה לא יכול לדעת. ‬
‫‫הוא שלח אותך לרצוח, כי הוא ידע שאתה יכול. ‬
‫‫הדבר היחיד שלא מסתדר הוא התקוות שהוא תולה‬
‫‫בדוקר הנשים שיוצא עם הבת שלו. ‬
‫‫אלא אם כן הוא יגרום לך‬ ‫‫לשחוט את האויב שלו ולהפליל את עצמך. ‬
‫‫זה יהיה מהלך שהולם את טום לוקווד. ‬
‫‫- קייט:‬ ‫‫תבוא בבקשה. מקרה חירום. -‬
‫‫תלך בבקשה לבדוק מה קרה‬ ‫‫לפני שאתה מחסל את עצמך. אני סקרן. ‬
‫‫קייט?‬
‫‫את בסדר?‬
‫‫הייתי צריכה לשתות הרבה בשביל זה. ‬
‫‫מה קרה?‬ ‫‫-ביקרתי את פיבי בבית החולים. ‬
‫‫פחדתי שאחרי אדם, ‬ ‫‫מה שקרה לריס פשוט ירסק אותה. ראית... ?‬
‫‫ריס, כן, ראיתי. ‬
‫‫הייתי אומרת שאבא שלי מעורב בזה, ‬ ‫‫אבל הגופות שלו בדרך כלל נמצאות‬
‫‫רק אם הוא רוצה שזה מה שיקרה. ‬
‫‫בכל מקרה... ‬
‫‫פיבי הבינה לבד. ‬ ‫‫היא תעזוב את לונדון כשהיא תחלים. ‬
‫‫תהיה חופשיה. ‬
‫‫זהו. ‬
‫‫להיות חופשיה. ‬
‫‫בשביל מה היית צריכה לשתות הרבה?‬
‫‫התכוונתי לעזוב את העיר ולהיפרד ממך בסמס. ‬
‫‫חשבתי שזה יהיה יותר קל. ‬
‫‫כי קצת התאהבתי בך, כנראה. ‬
‫‫קייט. ‬ ‫‫-מה אתה יודע על... ‬
‫‫סטוקרים, ג'ונתן?‬
‫‫לא יותר מרוב האנשים. ‬
‫‫כידוע לך, כשהייתי בת 18 או 19, ‬ ‫‫עבדתי עם אבא שלי, ‬
‫‫למדתי על העסק. ‬
‫‫הייתי די מטורפת על בנים. ‬
‫‫אהבתי גברים מעונים ואפלים. ‬
‫‫ומה קרה?‬
‫‫כולם עזבו. ‬
‫‫הפסיקו להתקשר. ‬
‫‫או שהם הסתבכו עם החוק. אני... ‬
‫‫התחלתי לחשוב שאני בטח מקוללת. ‬
‫‫מישהו התערב?‬
‫‫יום אחד שמעתי במקרה את אבא שלי‬ ‫‫שוכר מישהו שיעקוב אחריי. ‬
‫‫פרצתי למשרד שלו, והיה שם קלסר, ‬
‫‫רישומי שיחות, למי מצצתי, ‬ ‫‫אפילו המחזור החודשי שלי. זה היה... ‬
‫‫חילול נוראי. ‬
‫‫התעמתתי איתו, והוא אמר רק, ‬
‫‫"אני אבא שלך. ‬
‫‫"העולם מסוכן, ואני צריך להגן עלייך". ‬
‫‫אתמול, הוא הודיע לי‬ ‫‫שהוא אחראי לכל ההישגים שלי, ‬
‫‫מהיום שבו התנתקתי ממנו. ‬
‫‫זה לא יכול להיות. ‬ ‫‫-הוא פשוט לא הפסיק. ‬
‫‫הלכתי להתעמת איתו בסדנה הטיפשית שלו. ‬
‫‫הוא משפץ שם מטוס. ‬
‫‫למה כל ילד-גבר עשיר מפתח אובססיה לתעופה?‬
‫‫הוא סיפר לי שהוא יצר את החיים שלי. ‬
‫‫כל ההישגים שלי, הם לא שלי. ‬
‫‫כל הקיום שלי הוא אשליה. ‬
‫‫אתה אמיתי בכלל, או שהוא שלח גם אותך?‬
‫‫קייט, לא. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫זה אמיתי. ‬
‫‫זה אני. ‬
‫‫זאת את. ‬
‫‫אני שייכת לו. ‬
‫‫אתה חושב על מה שאני חושב עליו?‬
‫‫אתה לא תאהב את זה, כי לא כיף איתך, אבל... ‬
‫‫אני באמת מאמין שטום לוקווד צריך למות. ‬
‫‫אני מסכים. ‬
‫‫מה?‬
‫‫ג'ו, חתיכת רודף... ‬ ‫‫-די. ‬
‫‫הוא צריך למות. זה לא אומר‬ ‫‫שזה בסדר. זה לא אומר שניהנה מזה. ‬
‫‫יהיה יותר קל אם ניהנה. ‬ ‫‫-ריס, הבנתי. ‬
‫‫הייתי בהכחשה. ‬
‫‫כרתתי אותך מהחלק הכי אפל שלי, ‬
‫‫ואתה ניסית לגרום לי לראות את האמת. ‬
‫‫בול. ‬
‫‫אז בסדר. ‬
‫‫אני מקבל את זה שאתה אני. ‬
‫‫אני מחליט אם הקו נחצה, מתי ואיך. ‬
‫‫לא חשבתי שאתה הדומיננטי. ‬
‫‫תקשיב, ג'ו, אתה חושב‬ ‫‫שאני רוצה לעמוד פה ולפטפט‬
‫‫כמו איזה אדם נפרד?‬
‫‫בוא נפסיק לריב ונתאחד. ‬
‫‫נתמזג. ‬
‫‫לא תצטרך לראות אותי יותר. ‬ ‫‫תהיה לבד, בפול גז. ‬
‫‫תהיה טהור, מלא, נטול עול. ‬
‫‫אנחנו צריכים סרט הדבקה, ‬ ‫‫סכין יפני ועצירה זריזה‬
‫‫בחנות צעצועי המין ליד בייסווטר. ‬
‫‫אנחנו הולכים לרצוח‬ ‫‫מיליארדר ברמת האילומינטי. ‬
‫‫זה יצריך טיפת יצירתיות. ‬
‫‫הסדנה שקייט דיברה עליה‬ ‫‫היא בטח האנגר למטוסים. ‬
‫‫הסיסמה שלה היא 250903. ‬ ‫‫יום ההולדת של רותקו. ‬
‫‫- סיסמה -‬
‫‫תודה. ‬
‫‫אני מניח שהוא יהיה עם שומר ראש. ‬ ‫‫-טוב, אפשר לעשות משהו חמקני. מה שבא לך. ‬
‫‫- קייט:‬ ‫‫אבא, אנחנו צריכים לדבר. לבד. -‬
‫‫- בסדנה הלילה? -‬
‫‫- טום לוקווד: -‬
‫‫- בטח, מתוקה. אני אעשה את השיחה של 8:00‬ ‫‫עם טוקיו מהדרך. -‬
‫‫השעון בטוקיו מקדים את שלנו‬ ‫‫בשמונה שעות. יש לנו עד חצות. ‬
‫‫היי. ‬ ‫‫-לקח לך ארבע שעות להביא ארוחת ערב. ‬
‫‫עצרתי בדרך במשרד של אבא שלי בעיתון, ‬ ‫‫בשביל להביא... ‬
‫‫את זה. ‬
‫‫אם הוא יגלה, תוסיפי אותי לנרצחים. ‬
‫‫כל מה שיש על מונטרוס‬ ‫‫ועל הרוצח אוכל העשירים. ‬
‫‫נקווה שיש פה כל מה שצריך‬ ‫‫כדי לבנות תיק נגד פרופסור גולדברג. ‬
‫‫תקנה שמפניה. ייקח לי בערך שעה. ‬
‫‫בסדר גמור, אדוני. ‬
‫‫אז אני אאיים לזרוק את התינוק מהצוק, ‬ ‫‫והם יבינו שאנחנו רציניים. ‬
‫‫לא, לא, אפשר. ‬
‫‫בטח. ‬
‫‫יש עוד משהו שאפשר לנסות. ‬
‫‫פשוט לעשות את זה. ‬
‫‫כן. תודה. ‬
‫‫הנה הרגע שלך. לך, לך. מהר!‬
‫‫היי, טום. ‬
‫‫לא הייתי בטוח שאני במקום הנכון. ‬
‫‫תמשיך לדבר. אל תיתן לו לחשוב. ‬
‫‫ההודעה הייתה ממני. קייט לא יודעת. ‬
‫‫אני מקווה שנוכל לדבר. ‬
‫‫הדנ"א. ‬ ‫‫-הדנ"א שנמצא על הגופה של ריס. ‬
‫‫זה היה קצת מפתיע. ‬
‫‫נראה דרמטי, נכון? אני לא אוהב מארבים. ‬
‫‫גם אני לא, אבל לא ידעתי איך לשאול‬ ‫‫את העוזרת האישית שלך. ‬
‫‫"היי, אני צריך שיחה קצרה‬ ‫‫עם טום על מישהו שהרגתי בשבילו. "‬
‫‫כן, בקשר לזה, ‬ ‫‫אין לך סיבה לדאגה בגלל הדנ"א. ‬
‫‫למה?‬ ‫‫-נו, באמת, תקפוץ עליו כבר, ‬
‫‫ותדחוף את הסמרטוט הזה לגרון שלו. ‬
‫‫ככה אני שולט במחזור החדשות, זה הכול. ‬
‫‫זה לא קשור אליך, ג'ו. ‬
‫‫עורכת הדין האישית שלי, סינתיה, מטפלת בזה. ‬
‫‫אני אתקשר ואגיד לה לקבור... ‬ ‫‫-ולהרוס את כל התוכנית?‬
‫‫סליחה? איזו תוכנית?‬ ‫‫-אני אטפל בריס, ואתה תטפל בי. ‬
‫‫ג'ו. ‬
‫‫אתה משתגע לי פה. ‬ ‫‫תקשיב, אני אתקשר לסינתיה עכשיו. ‬
‫‫אני אוודא שהיא יודעת שאנחנו בסדר. ‬
‫‫כל הכבוד על האזיקים. ‬
‫‫חוקר מקרי המוות לא יראה אף סימן. ‬
‫‫אני קצת מוטרד מהכוח הדרוש‬ ‫‫כדי לדחוף את היד שלו אל הראש שלו‬
‫‫עם האקדח. ‬
‫‫אולי נצטרך לקשור לו קצת את הזרוע, ‬
‫‫אבל חוץ מזה, זה יהיה משכנע מאוד. ‬
‫‫אני מרוצה. ‬
‫‫זה הכרחי?‬
‫‫בסדר, זה לא קשור רק לדנ"א. ‬
‫‫קתרין כועסת עליי בגלל השיחה בינינו. ‬
‫‫אני מעז לנחש שהיא סיפרה לך מה אמרתי. ‬
‫‫אמרת. ‬
‫‫וריגלת. שלטת בחיים שלה. ‬
‫‫אתה באמת מאמין שלבת שלי אכפת ממך?‬
‫‫אל תנגוס בפיתיון. ‬ ‫‫-אל תדבר על קייט. ‬
‫‫אכפת לה רק מלהוכיח שהיא לא צריכה אותי. ‬
‫‫הדברים שהיא עשתה כדי לעשות לי דווקא... ‬ ‫‫אבל אני מגן עליה. ‬
‫‫בזה שאתה מגרש את בני הזוג שלה?‬ ‫‫-לא, לא, את זה היא עושה לבד. ‬
‫‫מה עוד היא אמרה לך שעשיתי?‬
‫‫אני נראה כמו טיפוס שרוצה לפגוע בבת שלו?‬
‫‫אבל אתה פוגע בה, טום. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אני אפסיק. ‬
‫‫זהו. השקעתי בזה יותר מאשר קיבלתי. ‬
‫‫תקשיב, אם אתה רוצה להחליף אותי‬ ‫‫בתפקיד של מי שמציל את קתרין מפני עצמה, ‬
‫‫תרגיש חופשי. ‬
‫‫הוגו!‬ ‫‫-ג'ו, תתחבא! מהר!‬
‫‫מהר!‬ ‫‫-אני מצטער, אדוני, השופט העליון‬
‫‫מנסה להשיג אותך. ‬ ‫‫-הוגו, הנה! מיד. ‬
‫‫תזדרז! לא, הוא מאחוריך!‬ ‫‫-שיט. ‬
‫‫העורק הראשי!‬
‫‫בדיוק. מרהיב!‬
‫‫טוב, אהבתי את התוכנית של ההתאבדות, ‬ ‫‫אבל עכשיו זה יהיה די קשה, לא?‬
‫‫אבל נוכל לדאוג שהחבר שלנו‬ ‫‫ייראה כמו רוצח, נכון?‬
‫‫תגיד לי מה אתה רוצה, ‬
‫‫וזה שלך. ‬
‫‫אתה רוצה לחזור הביתה?‬
‫‫בתור ג'ו גולדברג. ‬
‫‫אני יכול לסדר את זה. ‬
‫‫אני יכול לנקות אותך כל כך שתהיה נוצץ. ‬
‫‫תוכל להיכנס לכל חדר בעולם ולקבל כבוד, ג'ו. ‬
‫‫וזה? זה כלום. ‬
‫‫עבודה. קורה שנשברת ביצה. ‬
‫‫כולם פשוט ימשיכו הלאה, ג'ו. ‬
‫‫אל תעשה שטויות. אני רוצה‬ ‫‫שתיקח את הטלפון ותעביר לי אותו. ‬
‫‫בתוך כמה שניות תהיה עשיר מאוד. ‬
‫‫אתה חושב שאתה יכול לקנות אותי?‬
‫‫אני חושב שאני יכול להציל אותך. ‬
‫‫זה מה שכסף יכול לעשות. ‬
‫‫תוכל לחזור לחיים שלך. בתור ג'ו. ‬
‫‫בסדר, פגעתי בקתרין. ‬ ‫‫אתה אוהב אותה, ואני מבין שאתה כועס. ‬
‫‫השיטות שלי לא עדינות, אבל אני... ‬
‫‫ג'ו, אתה חייב להבין, אני... ‬
‫‫אני באתי מ... ‬
‫‫באתי מכלום. ‬
‫‫יותר גרוע מכלום. ‬
‫‫כמו הרבה אנשים. ‬ ‫‫-כן, עשיתי דברים רעים. ‬
‫‫מה אני עושה בכלל? אתה רוצה שאתחנן? שטויות. ‬
‫‫אני לא יצרתי את העולם, ג'ו. ‬
‫‫וגם אתה לא. ‬
‫‫אתה הולך להרוג אותי עכשיו? למה?‬
‫‫כי אני יודע לשרוד?‬
‫‫כי היה לי את מה שצריך כדי לא להיאכל בחיים?‬
‫‫קתרין יכולה להגיד "אבא'לה רע", ‬ ‫‫כי כל החיים שלה דאגתי שהיא תהיה מוגנת. ‬
‫‫אתה חושב שזה הצליח?‬
‫‫ומה אתה עושה בשבילה כרגע, ג'ו?‬ ‫‫את אותו דבר בדיוק. ‬
‫‫אל תיתן לו להיכנס לך לראש. ‬
‫‫אתה אפילו לא מבין את זה, מה?‬
‫‫אם תעשה את זה בשבילה, ‬
‫‫אתה תהפוך לבעיה. ‬
‫‫אתה ואני אותו דבר, ג'ו. ‬
‫‫אנחנו עושים מה שצריך, ‬ ‫‫כי זה מה שנקרא להיות גבר. ‬
‫‫זאת הריגה טובה. ‬
‫‫אפילו נוכחות מקוונת שנאצרה בקפידה‬ ‫‫מסגירה אמיתות מסוימות. ‬
‫‫טום מתעניין בדמויות מופת, במטוסים ישנים, ‬ ‫‫בספרים אנלוגיים, במודיעין, ‬
‫‫באסטרטגיה צבאית, ‬
‫‫ושמירת סודות לעין כול, ‬
‫‫כמו, למזלי, מידע בנקאי. ‬
‫‫אלוהים, אני מת על אנשים‬ ‫‫שחושבים שהם יותר חכמים מכולם. ‬
‫‫תחזור אחורה. ‬
‫‫העמוד הזה. ‬
‫‫ראיתי טביעות אצבעות. ‬
‫‫- רשימות -‬
‫‫- בנק -‬
‫‫כפי שהמשטרה תגלה, ‬ ‫‫שומר הראש של טום, הוגו מק'נמרה, ‬
‫‫היה במשבר כלכלי, ‬ ‫‫ובקושי הצליח להירדם בלילה. ‬
‫‫אף אחד לא פקפק בסיבות‬ ‫‫לכך שהוא שדד את לוקווד, ‬
‫‫אילץ אותו להעביר‬ ‫‫שני מיליון ליש"ט לחשבון חדש, ‬
‫‫או בכך שבלהט הרגע‬ ‫‫הוא הלך צעד אחד רחוק מדי. ‬
‫‫מדהים כמה מהר אפשר להנדס זירת רצח‬
‫‫כשאתה משתף פעולה עם הצד האפל שלך. ‬
‫‫חישלת סיפור מרתק. ‬
‫‫חילצת את קייט מסכנה. ‬
‫‫עשית את זה, שותף. ‬
‫‫הוגו נעלם. ‬
‫‫הוא לא נראה עוד לעולם. ‬
‫‫הסוף הטוב הוא שזאת הגופה האחרונה‬ ‫‫שאצטרך לקבור אי פעם. ‬
‫‫נשארה רק עוד מטלה אחת. ‬
‫‫- זהירות, מעבר רגלי מסוכן -‬
‫‫איזה בוקר נפלא בשביל זה, לא?‬ ‫‫בהחלט הרווחת טיול נינוח. ‬
‫‫תראה כמה מראות. ‬
‫‫ג'ו. ‬
‫‫למה אני פה?‬
‫‫כי אשתי המשוגעת והמתה אמרה לי‬ ‫‫את האמת. את בסכנה, קייט. ‬
‫‫טוב, למה אנחנו עדיין... ?‬
‫‫אז תסלח לי. ‬
‫‫נפרדים, ג'ו?‬
‫‫עוד לא. לא כל עוד אני בחיים. ‬
‫‫ג'ו, מה בדיוק אתה מתכנן פה?‬
‫‫נו, באמת. מספיק!‬
‫‫אתה לא תעשה את זה. ‬
‫‫אני יודע שלא. ‬
‫‫למה לא?‬ ‫‫-אתה במלחמה נגד הטבע שלך. ‬
‫‫זה מה שאתה עושה. ‬
‫‫אתה חושב שאתה אדם רע במיוחד. ‬
‫‫תצטרף למועדון. ‬
‫‫מה נראה לך שכל השאר רואים במראה?‬
‫‫נדמה לי שהרגתי הרבה יותר אנשים. ‬
‫‫אתה דוגמה מובהקת למצב האנושי. ‬
‫‫המוח סובל מטראומה, ‬ ‫‫ומנסה כל הזמן לבייש אותנו. ‬
‫‫בה אתה צריך להילחם. בבושה. ‬
‫‫אני אמור להתבייש. ‬
‫‫לא, בגלל זה אני עומד פה, ‬
‫‫ומנסה לאפס אותך לפני שתהרוג את שנינו. ‬
‫‫קדימה, תענה. ‬
‫‫היא בטח שמעה על טום. ‬
‫‫היא צריכה אותך. ‬
‫‫שלום, קייט. ‬
‫‫אני לא מבין אותך. לך ולקייט יש עתיד. ‬
‫‫לא, אין לנו. ‬ ‫‫-בטח שיש לכם. למה לא?‬
‫‫כי אני... ‬
‫‫אני אהרוג אותה. ‬
‫‫באמת?‬
‫‫בכל פעם, אני מנסה... ‬
‫‫עשיתי הכול מושלם. ‬
‫‫זה אף פעם לא מספיק. ‬
‫‫שום כמות של אהבה, או תמיכה, ‬ ‫‫או רצח של האפסים שעוצרים אותן. ‬
‫‫אני רוצה שהפעם הבאה תהיה אחרת, ‬ ‫‫אבל אני יודע שעם קייט זה לא יהיה אחרת. ‬
‫‫לא, לא. די. די. ‬
‫‫עזרתי לך קודם, אני יכול לעזור גם עכשיו. ‬
‫‫חמוד מצדך להציע, ריס, אבל נדמה לי‬ ‫‫ששנינו יודעים שאתה מדבר שטויות. ‬
‫‫זה לא קשור לקייט, נכון?‬
‫‫זה קשור אלינו. ‬
‫‫למרות כל מה שעשיתי בשבילך... ‬
‫‫אתה... ‬
‫‫מתעב אותי. ‬
‫‫בסך הכול רציתי שתהיה מאושר. ‬
‫‫ושוב ושוב זה נגמר בגופה בתא המטען שלי. ‬
‫‫אני לא יכול לעשות את זה יותר. ‬
‫‫עשינו את מה שעשינו בשביל קייט... ‬
‫‫סיימתי עם זה. ‬ ‫‫-לא. ‬
‫‫נחשוב על משהו, אתה ואני. ‬
‫‫אתה ואני יכולים לעשות הכול ביחד. ‬
‫‫אני חי בשבילך. ‬
‫‫למה אתה לא רואה את זה?‬ ‫‫למה אתה לא רואה אותי כמו שאני רואה אותך?‬
‫‫אני אוהב אותך!‬
‫‫לוקווד צדק בדבר אחד. ‬
‫‫אנחנו לא יוצרים את העולם. ‬
‫‫והוא דפק אותנו לגמרי. ‬
‫‫אבל אנחנו דווקא יכולים‬ ‫‫להחליט האם להמשיך את המעגל... ‬
‫‫או לשבור אותו. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫אומרים שכל מי שקופץ מתחרט מיד. ‬
‫‫מתברר שזה נכון. ‬
‫‫ניסיתי להגן עלייך, אבל בעצם נכנעתי. ‬
‫‫הייתי צריך לנסות יותר, ‬ ‫‫אבל עכשיו מאוחר מדי. ‬
‫‫זה אומר שלא יהיו יותר טיולים, ‬
‫‫שלא אקטוף לך יותר ורדים, ‬
‫‫שלא אשמע אותך צוחקת, ‬
‫‫ולא אנשק אותך בכזאת רכות‬ ‫‫שנרגיש שאנחנו מתלחשים. ‬
‫‫כל מה שאי פעם רציתי היה‬ ‫‫לאהוב ולקבל אהבה, לגמרי. ‬
‫‫הייתי צריך להילחם יותר. ‬
‫‫נולדתי כדי לתת לך את זה. זה כל מה שמשנה. ‬
‫‫את. ‬
‫‫רק את. ‬
‫‫נרדמנו. ‬
‫‫היי... ‬
‫‫תגידי לי כשתהיי מספיק ערה, ‬ ‫‫ואוכל לשאול אותך משהו. ‬
‫‫אני די טיפוס של בוקר, אז תשאל. ‬
‫‫הוא יודע שעלית עליו?‬ ‫‫-אני מקווה שלא. ‬
‫‫מה את מסתירה ממני?‬
‫‫סליחה, הבנתי כרגע שכל זה... ‬
‫‫שזה ממש, ממש מסכן אותך. ‬
‫‫ואתה עושה את זה רק כי אני חשובה לך. ‬
‫‫בסדר. ‬
‫‫אסור לך לספר על זה לאף אחד אף פעם. ‬
‫‫זאת הסיבה שבגללה אני חייבת‬ ‫‫לתפוס אותו לפני שהוא חומק ממני. ‬
‫‫כל עוד הוא בחיים, ‬ ‫‫הוא ימשיך לחפש אותי. אני צריכה... ‬
‫‫אני צריכה לחשוב. ‬
‫‫ואם הוא לא יהיה?‬
‫‫לא יהיה מה?‬
‫‫בחיים. ‬
‫‫אני אעשה את זה. ‬
‫‫הילדה שלי בסכנה. אני לא אניד עפעף. ‬
‫‫אם תצליחי... ‬ ‫‫-להמם אותו. ‬
‫‫החבר שלי יכול להשיג קטאמין. ‬
‫‫וסכין. סכין בשבילי. ‬
‫‫פאק. ‬
‫‫אז ביקשתי ממך קטאמין. השגתי סכין. ‬
‫‫וגם... ‬
‫‫הייתה לי תוכנית עוד יותר מטורפת. ‬ ‫‫תוכנית חלופית. ‬
‫‫חשבנו שדברים עלולים להשתבש, ‬
‫‫אז כדאי שנכין את שתיהן, ליתר ביטחון. ‬ ‫‫-הוא יודע שאני חיה בשביל ג'ולייט, ‬
‫‫אז הצעד הראשון יהיה לקחת אותה ממני, ‬ ‫‫כדי שלא תהיה לי סיבה לחיות. ‬
‫‫הטלפון שלי מתחת לברזנט שמאחורה, בתוך התיק. ‬
‫‫אם לא נצליח להרוג את ג'ו, ‬ ‫‫נצטרך להרוג את מריאן. ‬
‫‫- ביאטריס -‬
‫‫הוא לא ידע את זה, ‬ ‫‫אבל הוא בעצם שלח הודעות אליי. ‬
‫‫- מריאן:‬ ‫‫היי. -‬
‫‫ג'ולייט האמיתית הייתה בטוחה מסכנה, ‬ ‫‫בפריז, עם ביאטריס האמיתית. ‬
‫‫אתה יכול כבר להרוג אותי!‬
‫‫אני לא חושבת שמריאן תצטרך להתאמץ‬ ‫‫כדי להיראות כמו מישהי שהתרסקה. ‬
‫‫ממש פחדתי שהיא תיקח את חוסמי הבטא. ‬
‫‫אם לוקחים מספיק, ‬ ‫‫הם מאטים את הדופק עד כדי כך‬
‫‫שאתה נראה כמו מת. ‬
‫‫עוד טיפה, ו... ‬ ‫‫פשוט קל מדי לטעות, אתה מבין?‬
‫‫רציתי להרוג אותו. ‬
‫‫זאת הייתה תוכנית פשוטה בהרבה, ‬ ‫‫ופשוט זה טוב, אבל... ‬
‫‫חוץ מזה, הגיע לו. ‬
‫‫אבל... אתה יודע. ‬
‫‫דפקתי הכול. ‬
‫‫אז מריאן נאלצה לממש את התוכנית החלופית. ‬
‫‫- ג'ו -‬
‫‫כששחררת אותי בערבות, ממש פחדתי‬
‫‫שלא אגיע בזמן כדי לעקוב אחריו. ‬
‫‫נו, נו, נו. בבקשה, תתעוררי. ‬
‫‫תתעוררי. ‬
‫‫נו כבר. ‬
‫‫אוי, אלוהים, איזה מזל. ‬
‫‫מריאן, זאת אני. ‬
‫‫את בסדר. את בסדר!‬
‫‫הכול בסדר. ‬
‫‫את ממש גיבורת-על. ‬
‫‫לא יודעת, זה לא היה מי יודע מה. ‬
‫‫וזה עוד לא נגמר. אני מרגישה שנתקענו בקיר. ‬
‫‫הוצאת אותה מכלל סכנה. ‬
‫‫אין לו מושג שהיא בחיים. ‬
‫‫את לא סיפרת לאף אחד. אני לא אספר. ‬
‫‫ככל שאני מבינה יותר מי הוא... ‬
‫‫כך אני פחות בטוחה שזה יספיק. ‬
‫‫היא תיארה אותו כאילו שהוא... ‬
‫‫שבאופן הכי יסודי, הוא לא משחרר. ‬
‫‫הוא לא מסוגל. ‬
‫‫הוא לא מסוגל, כי הוא אובססיבי. ‬
‫‫אוי, אלוהים, צריך לחזור לדירה שלו. ‬
‫‫כי הוא היה שומר לעצמו מזכרת כלשהי‬ ‫‫מהקורבנות שלו, נכון?‬
‫‫בדיוק. ‬
‫‫מה?‬
‫‫אני חי?‬
‫‫יום הולדת שמח. ‬
‫‫מתת לרגע במים. ‬
‫‫שוטרים משו אותך והחיו אותך. ‬ ‫‫היה לך המון מזל. ‬
‫‫הם מסיירים למקרה שמישהו ייפול. ‬ ‫‫אני אגיד לחברה שלך שאתה ער. ‬
‫‫אם אני חי, אז... ‬
‫‫רק אני פה. ‬
‫‫חתיכת אפס. ‬
‫‫אם היית מת, לא הייתי סולחת לך בחיים. ‬
‫‫באמת נפלת?‬
‫‫אם כבר קיבלתי הזדמנות נוספת, ‬ ‫‫אני לא יכול להתחיל עם שקרים. ‬
‫‫לא. ‬
‫‫פאק, ג'ונתן. ‬
‫‫היית צריך להגיד לי. ‬
‫‫לא רציתי לפגוע בך. ‬
‫‫זה היה... ‬
‫‫אני פשוט אגיד את זה, כנראה. ‬
‫‫עשיתי דברים נוראים, קייט. ‬
‫‫כמו?‬
‫‫רק קיבלתי אותך בחזרה, ‬
‫‫ועכשיו אני צריך לספר לך‬ ‫‫משהו שיגרום לך לעזוב. ‬
‫‫הרגתי אנשים. ‬
‫‫וזה גרם לך ללכת לגשר?‬ ‫‫-הייתי איש מהסוג הכי רע שיש. ‬
‫‫את יכולה לשאול הכול, ואני אספר לך. ‬ ‫‫אבל את תעזבי כשתשמעי את זה. ‬
‫‫הוא מת, אתה יודע. אבא שלי. ‬
‫‫הוא נרצח בשביל כסף. ‬
‫‫יש אנשים שיגידו שזאת קארמה. ‬
‫‫ולמרות הכול, מבחינה רגשית, ‬ ‫‫זה מורכב בערך כמו תורת המיתרים. ‬
‫‫הוא הכריח אותך לעשות משהו. ‬
‫‫"הכריח" זאת מילה חזקה. ‬
‫‫העוזרת שלו, סינתיה, סיפרה לי‬ ‫‫על דנ"א שנמצא על הגופה של ריס. ‬
‫‫היא חשבה שייתכן שאני מכירה את הפושע. ‬
‫‫את מכירה. ‬
‫‫למרבה הצער, התוצאות לא ברורות, ‬ ‫‫אז לעולם לא נדע מי רצח את ריס. ‬
‫‫לא, לא, אני לא רוצה את זה. ‬ ‫‫אני לא רוצה שתטייחי את מה ש... ‬
‫‫זה כבר נעשה. ‬
‫‫הוא הוריש לי הכול. ‬
‫‫את החברה, את האימפריה. ‬
‫‫כל דבר שהאור נוגע בו. ‬
‫‫אמרתי להם שאישן על זה. ‬
‫‫אם היו שואלים אותי לפני שלושה חודשים, ‬ ‫‫הייתי מסרבת. אבל אז הכרתי אותך. ‬
‫‫את לא מבינה. ‬
‫‫לא, תקשיב. אפשרת לי‬ ‫‫להעלות על הדעת סוג כזה של עתיד, ‬
‫‫כי גרמת לי להאמין בעצמי. ‬
‫‫די עמדת על כך שאני לא אישה רעה וכל זה. ‬
‫‫אז... ‬
‫‫אני יודעת בנשמתי שאתה איש טוב. ‬
‫‫אז יש לי הצעה בשבילך. ‬
‫‫אתה מוכן?‬
‫‫כל אחד ידאג שהשני יישאר טוב. ‬
‫‫כל אחד ידאג שהשני יישאר טוב?‬
‫‫כן, אני ממש מתכוונת לזה. ‬
‫‫נדמה לי שאמרת עכשיו... ‬
‫‫את מה שהייתי צריך לשמוע... ‬
‫‫ממישהי, כבר הרבה מאוד זמן. ‬
‫‫אנחנו מסוגלים לעשות דברים נוראים, ‬ ‫‫אבל אני יודעת גם ששנינו מעדיפים למות. ‬
‫‫אז... ‬ ‫‫-כן, אנחנו בעסק הזה ביחד. ‬
‫‫אני עדיין חולם?‬
‫‫אני אסכים לכל דבר, ‬
‫‫אבל אני צריכה שתעזור לי‬ ‫‫לא לאבד את עצמי בזמנים הקשים. ‬
‫‫אם תעשה את זה בשבילי, ‬ ‫‫אעשה אותו דבר בשבילך. ‬
‫‫כשהייתי במים... ‬
‫‫חשבתי עלייך כל הזמן. ‬
‫‫אוי, אלוהים, אתם... ‬
‫‫האמריקאים כל כך רגשנים. ‬
‫‫גם אני אוהבת אותך. ‬
‫‫אז... ‬
‫‫מה אני צריכה לדעת על העבר שלך?‬
‫‫בתור התחלה, ‬
‫‫השם שלי... ‬
‫‫הוא ג'ו... ‬
‫‫גולדברג. ‬
‫‫אני באמת לא בטוח שזה כזה רעיון טוב. ‬
‫‫תתצפת על הרחוב, ‬ ‫‫ואם אתה רואה אותו, תגיד את המילה. ‬
‫‫רגע, יש לנו מילה?‬
‫‫מילה במובן של מילים‬ ‫‫שמשמעותן "הוא בא, תעופי משם". ‬
‫‫הוא אובססיבי. ‬
‫‫מה עוד?‬ ‫‫-הוא חייב להיות נרקיסיסט, נכון?‬
‫‫הוא בטח נהנה לרצוח בלילה‬ ‫‫וללמד על טד צ'יאנג ביום. ‬
‫‫אולי ההוראה היא חלק מהמשחק. ‬ ‫‫אולי הוא נותן לסטודנטים שלו רמזים. ‬
‫‫"איש ההמון". ‬
‫‫איש חסר שם שעוקב אחרי אנשים בלונדון. ‬
‫‫זוכרת את המשורר שהוא ציטט? רוברט לוול?‬
‫‫והעניין עם לוח הוויג'י‬ ‫‫והקשר בינו לחיים ולמוות?‬
‫‫אתה מתכוון לג'יימס מריל. ‬
‫‫לא, מריל כתב את "האור משתנה בסנדובר". ‬
‫‫תאמיני לי, זה היה לוול. ‬ ‫‫-תאמין לי, אתה טועה. ‬
‫‫אני די בטוח. ‬
‫‫טוב, אני מסתכלת על אוסף היצירות שלו ו... ‬
‫‫- רוברט לוול‬ ‫‫יום אחר יום -‬
‫‫... אפס לוחות וויג'י. ‬
‫‫אוי, אלוהים. ‬
‫‫תפסנו אותו, אדי. ‬
‫‫"תפסנו אותו"? מה זה אומר?‬
‫‫יש קופסה. ‬ ‫‫-קופסה?‬
‫‫עם דברים של ריס מונטרוס. ‬ ‫‫כתבות, הדואר שלו... ‬
‫‫אוי, יש פה דברים ממש אישיים. ‬
‫‫בסדר, תצלמי, טוב?‬
‫‫תשאירי את זה שם, ותצאי. ניפגש במכונית. ‬
‫‫נדיה. ‬ ‫‫-כן?‬
‫‫יופי של בלשות. ‬
‫‫איפה אתה?‬
‫‫איפה הוא, לעזאזל?‬
‫‫שיט! פאק!‬ ‫‫-סליחה. ‬
‫‫פרופסור מור, הפחדת לי את הצורה. ‬ ‫‫-זה בסדר. ‬
‫‫באת מהדירה שלי? חיפשת אותי?‬
‫‫לא, אני... ‬
‫‫לא, אני מחפשת את אדי. ‬
‫‫הוא היה אצל חבר. הוא אמור להיות פה. עכשיו. ‬
‫‫סליחה, מה הקוד של הטלפון שלך?‬
‫‫תודה. ‬
‫‫- מועמד לראשות העיר מכריז על תוכניותיו -‬
‫‫בואי נמחק את אלה. ‬
‫‫הגיוני שזאת תהיי את. ‬
‫‫אל תהיי בלחץ. אני לא אפגע בך. ‬
‫‫הנסיבות שלי השתנו. ‬
‫‫יש לי עכשיו גישה למשאבים... ‬
‫‫אני לא צריכה כלום. אני פשוט אלך. ‬ ‫‫-את עובדת בשתי עבודות? שלוש?‬
‫‫שינה זה לעשירים, נכון?‬ ‫‫-אני לא אגיד שום דבר לאף אחד. ‬
‫‫אני יכול לדאוג שזה יסתדר. בשביל כולנו. ‬
‫‫כמו שמישהו חכם אמר פעם, מי שלא גדל, נרקב. ‬
‫‫לצורך הדוגמה, בלסינג וסופי‬ ‫‫קנו את סנדרי האוס אחרי שאדם מת. ‬
‫‫הרצון שלה להוון את ההשקעה‬ ‫‫האפיל על התשוקה של אדם להתרחבות, ‬
‫‫בזכות היצירה של סנדרי האוס במטאוורס, ‬
‫‫בור מים וירטואלי לכל חרא עשיר בעולם. ‬
‫‫האסונות שפקדו את סופי הגדילו‬ ‫‫את מספר העוקבים שלה בחמישים אחוז. ‬
‫‫רואלד חזר ללונדון אחרי מסע ציד בגרמניה, ‬
‫‫במהלכו הוא ירה בחבר אישי קרוב, ‬
‫‫אבל המשפחה דאגה שזה לא יתפרסם, ‬ ‫‫כי בכל זאת מדובר בתאונה. ‬
‫‫קוני המסכן שרד בגמילה תשעה ימים שלמים. ‬
‫‫אבל הוא עדיין עושה מדיטציה, ‬ ‫‫ונראה שזה עוזר. ‬
‫‫תיהנו מהבוטי-באמפס, שתי גמורות. ‬
‫‫יש אנשים שרוצים להירקב. ‬
‫‫אבל מי שיש לו מזל, משתנה. ‬
‫‫הוא נעשה עמוק יותר, נבון יותר. ‬
‫‫פיבי סגרה את העניינים בלונדון בשקט, ‬
‫‫ועברה ללמד אנגלית בבית ספר יסודי בתאילנד. ‬
‫‫חמש, ארבע, שלוש... ‬
‫‫אין להם מושג מי היא הייתה קודם. ‬
‫‫היא בסך הכול המורה הכי מסורה שלהם. ‬
‫‫מי שעומד לפניי... ‬
‫‫אנחנו מרוויחים את החיים שנועדנו לחיות‬ ‫‫בכך שאנחנו נלחמים עבורם. ‬
‫‫לא למדתי את זה בדרך הקלה. ‬
‫‫אין אהבה בלי אובדן. ‬
‫‫תמיד אתאבל על כך שמריאן נטלה את חייה. ‬
‫‫שברון הלב הזה הפך לחלק ממני. ‬
‫‫- אחרי התחככות במוות, חיים כפילנתרופ‬ ‫‫ג'ו גולדברג חמק מהרוצחת לאב קווין -‬
‫‫"אסיר תודה על הזדמנות נוספת לחיים טובים. "‬
‫‫בטח. ‬
‫‫טום לוקווד צדק. ‬
‫‫באמת אפשר לחזור הביתה. ‬
‫‫צריך רק את קייט, ‬
‫‫צוות אבטחת סייבר, להקת יחצ"נים ואת סינתיה. ‬
‫‫למחוק תוצאות חיפוש, לפרוץ לארכיוני חדשות, ‬ ‫‫לשחד את מפקד משטרת מדרה לינדה, ‬
‫‫והכול כדי לתמוך בסיפורו‬ ‫‫האמיתי והפשוט של ג'ו גולדברג. ‬
‫‫הסיפור שלך באמת מדהים, ג'ו. ‬ ‫‫בטח נמאס לך לספר אותו. ‬
‫‫אני מבין למה אנשים סקרנים. אבל זה די פשוט. ‬
‫‫הרבה אנשים שרדו לצד בני זוג אלימים. ‬
‫‫אשתי המנוחה, לאב, סבלה מבעיות עמוקות. ‬
‫‫אני בסך הכול עשיתי כמיטב יכולתי. ‬
‫‫דעת הקהל סוברת שההחלטה שלי, להפקיד‬ ‫‫את בני בידיים בטוחות, הייתה הגיונית. ‬
‫‫טוב, אני לא רוצה להטעות, אבל אתה‬ ‫‫סוג של גיבור שקט, גם פה וגם בבריטניה. ‬
‫‫לא הייתי אומר. ‬
‫‫היית המום כשקראת על מותך?‬
‫‫אני הכי אוהב ששואלים אותי‬ ‫‫על תסבוכת הדנ"א והבהונות, ‬
‫‫אבל סינתיה צודקת‬ ‫‫כשהיא מנווטת אותנו למים פחות סוערים. ‬
‫‫אולי נחזור לדבר על קייט. ‬
‫‫תוך כדי שאת מתאבלת על אביך, נכנסת לנעליו, ‬
‫‫ודאגת שהחברה תמשיך לתפקד כרגיל. ‬ ‫‫-קיבלתי עזרה. ‬
‫‫ככה אתה רואה את תפקידך, ג'ו?‬ ‫‫בן הזוג התומך?‬
‫‫רק כי עוד לא הצלחתי לשכנע אותה‬ ‫‫להתחתן איתי בסתר. ‬
‫‫הפתעה: האישה הזאת עסוקה מאוד. ‬
‫‫אמר האיש שקנה חנות ספרים‬ ‫‫כי התחשק לו, מותק. ‬
‫‫היא עמדה להיסגר. ‬
‫‫ספרים הם סוג של תחביב שלי. ‬ ‫‫אבל כדאי שנדבר על הקרן, נכון?‬
‫‫הכול נועד בשביל זה, בכל זאת. ‬
‫‫התוכנית שאפתנית. בית ספר‬ ‫‫לאמנות פה ובלונדון, ובסוף השנה?‬
‫‫אין לי בעיה לעבוד קשה. ‬
‫‫אם אתה מחפש את הליבה‬ ‫‫של קייט לוקווד, מצאת אותה. ‬
‫‫היא לוחמת. ‬
‫‫נדמה לי ששנינו כאלה. ‬
‫‫רק לטובה, כמובן. ‬
‫‫אני יכול לדאוג שזה יסתדר בשביל כולנו. ‬
‫‫עשיתי דברים רעים. ‬
‫‫אני לא גאה בהם. ‬
‫‫אבל מה שחשוב זה שקיבלתי הזדמנות‬ ‫‫לגאול את עצמי‬
‫‫ולכפר על חטאיי. ‬
‫‫אני יכול רק לדמיין איך זה בטח נשמע לך. ‬
‫‫אני... ‬
‫‫אני מבטיח, אף אחד לא צריך להיפגע. ‬
‫‫נדיה. ‬
‫‫לא, לא!‬ ‫‫-נדיה. ‬
‫‫קיבלתי הזדמנות שנייה. ‬
‫‫והפעם אנצל את כל כולי. ‬
‫‫תני לי יד. ‬
‫‫נדיה. ‬
‫‫תספרי להם הכול. אף אחד לא יאמין לך. ‬
‫‫אז תחיי. ‬
‫‫את צודקת, זה מה שאני רוצה. ‬
‫‫באמת, הגאווה הגדולה שלי כמורה‬ ‫‫היא שעזרתי לך לצמוח. ‬
‫‫והמשטרה תמצא קופסה בחדר השינה שלך. ‬
‫‫עם חפצים של ריס מונטרוס. ‬ ‫‫יתקבל מידע אנונימי. ‬
‫‫הם יבינו שזה היה אדי. ‬
‫‫בגלל זה הרגת אותו. ‬
‫‫יש לך המון כישרונות. ‬
‫‫אני מת לראות מה תעשי בהמשך. ‬
‫‫היא סירבה להתגונן בפני האשמה. ‬
‫‫היא לא דיברה מהכלא. ‬
‫‫כמו שאמרתי, היא חכמה. ‬
‫‫יש לי פשוט מזל. ‬
‫‫אל תיתני לי נקודות על קפה. ‬ ‫‫זה מעליב, ועוד מול עיתונאי. ‬
‫‫עכשיו אני מבין. ‬
‫‫אהבה יכולה להיות אמיתית ושלמה. ‬
‫‫אם אתה כזה. ‬ ‫‫-אז מה בהמשך עבור הזוג החזק?‬
‫‫למרות הסיכון שאישמע כנה להחריד, ‬
‫‫אנחנו מתמקדים בעיקר בשינוי העולם. ‬
‫‫יש המון דרכים לעשות את זה. ‬
‫‫יש לי עכשיו המון כלים. ‬
‫‫בטח, רצח הוא אחד מני רבים, ‬ ‫‫אבל זה בהחלט לא פתרון שמתאים לכל בעיה. ‬
‫‫היא פה כדי לשנות את העולם. ‬
‫‫אם כי גם החלק של הרצח הפך לקל בהרבה. ‬
‫‫אבל אני אומר לעצמי את האמת. ‬
‫‫אני פה רק כדי לעזור. ‬
‫‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬